Kolikokrat se ponovi refren v vaši najljubši pesmi?
In, pomislite za trenutek, kolikokrat ste jo poslušali?
Možno je, da ste slišali refren nekaj ducatkrat, če ne stokrat,
in niso samo popularne pesmi z Zahoda tiste z veliko ponovitvami.
Ponavljanje je lastnost v glasbi, ki si jo deli veliko svetovnih kultur.
Torej, zakaj se glasba tako zelo zanaša na ponavljanje?
Del odgovora pride iz tega,
čemur psihologi pravijo učinek naključne izpostavljenosti.
Na kratko, ljudje imajo rajši stvari, ki so jim bili že izpostavljeni.
Na primer, pesem slišimo na radiju in nam ni preveč všeč,
a potem jo spet slišimo v trgovini,
v kinu in spet na ulici.
Kmalu migamo v ritmu, pojemo besedilo,
celo naložimo pesem z interneta.
Ta učinek naključne izpostavljenosti ne deluje samo pri pesmih.
Deluje na vsem, od oblik do oglasov za Super Bowl.
Torej, zakaj je ponavljanje tako unikatno pogosto v glasbi?
V raziskavi so psihologi prosili ljudi, naj poslušajo glasbene kompozicije,
ki so se izogibale natančnim ponovitvam.
Poslušali so dele teh pesmi ali v njihovi izvirni obliki,
ali pa v digitalno obdelani obliki, ki je vsebovala ponovitve.
Čeprav so izvirne različice napisali
nekateri izmed najboljših skladateljev iz 20. stoletja,
in so ponavljajoče se verzije naredili na grob način z glasbenim programom,
so ljudje označili ponavljajoče verzije kot boljše, bolj zanimive
in da so bolj verjetno delo človeka.
Glasbeno ponavljanje je zelo privlačno.
Pomislite na klasiko Muppetkov, "Mahna Mahna".
Če ste jo že slišali,
je praktično nemogoče, da ne bi, ko zapojem "Mahna mahna,"
ne odgovorili z "Do doo do do do."
Ponavljanje povezuje vsak del glasbe
neustavljivo z naslednjim delcem glasbe, ki sledi.
Ko torej slišite nekaj not, si že predstavljate, kaj sledi.
Vaš um podzavestno poje zraven
in ne da bi opazili, lahko začnete na glas mrmrati.
Novejše študije so pokazale, da ko ljudje slišijo ponovljen glasben odsek,
je bolj verjetno, da bodo zraven migali ali bobnali s prsti.
Ponavljanje nas povabi h glasbi kot navidezne udeležence,
ne pa kot pasivne poslušalce.
Raziskave so prav tako pokazale,
da poslušalci premaknejo pozornost med glasbenimi ponovitvami
in se osredotočajo na različne vidike zvoka z vsakim novim poslušanjem.
Morda prvič opazite melodijo fraze,
a ko se ponovi, opazite, kako kitarist ukrivi ton.
To se zgodi tudi pri jeziku, čemur pravimo pomenska zgostitev.
Ponavljanje besede, kot je atlas "ad nauseam"-do slabosti,
povzroči, da pozabite na pomen besede
in se osredotočite na zvoke: na čuden način, kako "L" sledi "T".
Na ta način, nam ponavljanje odpre nove svetove zvoka,
nedostopne ob prvem poslušanju.
Kako "L" sledi "T" morda ni estetsko pomembno pri besedi "atlas",
a kako kitarist ukrivi ton, je lahko ključnega izraznega pomena.
Iluzija govora v pesem pokaže, kako preprosto
večkratno ponavljanje stavka premakne poslušalčevo pozornost
na ton in časovni vidik zvoka,
tako da ponavljajoč govorjeni jezik
pravzaprav začne zveneti kot pesem.
Podoben učinek se zgodi z naključnimi sekvencami zvoka.
Ljudje so ocenili naključne sekvence, ki se ponavljajo,
kot bolj muzikalične od naključnih sekvenc, ki so jih slišali enkrat.
Ponavljanje nam omogoči, da se orientiramo v zvoku,
ki ga imamo za izrazito muzikaličnega, kjer poslušamo hkrati z zvokom
in smo namišljeno vpleteni v noto, ki sledi.
Ta vrsta poslušanja je povezana z našo dovzetnostjo za "ušesne črve",
kjer se del glasbe zakoplje v naš um
in igra spet in spet, kot če bi se zataknila plošča.
Kritike je pogosto sram ponavljanja v glasbi,
zdi se jim otročje ali regresivno,
a ponavljanje je daleč od sramotnega, pravzaprav je ključni del,
ki ustvari izkušnjo, ki jo imamo za muzikalično.