Hányszor ismétlődik a refrén a kedvenc dalodban?
Tűnődtél már azon, hányszor hallgattad már meg?
Jó eséllyel már tucatszor, ha nem több százszor hallottad azt a refrént,
és nem csak a népszerű nyugati dalokban sok az ismétlődés.
Az ismétlés a világ minden kultúrájában része a zenének.
De miért ennyire hangsúlyos az ismétlés a zenében?
Az válasz részben a pszichológusok által ismerősségi hatásnak nevezett jelenség.
Ez röviden arról szól, hogy az emberek jobban szeretik a már ismerős dolgokat.
Például, egy dal megy a rádióban, ami nem kifejezetten tetszik,
de aztán halljuk a dalt az élelmiszerüzletben, a moziban,
majd újra az utcasarkon is.
Hamarosan ütjük az ütemét és énekeljük a szövegét,
majd le is töltjük a dalt.
Az ismerősségi hatás nem csak a daloknál működik.
Az alakzatoktól a Super Bowl hirdetésekig mindenhol működik.
Miért ilyen páratlanul elterjedt az ismétlés a zenében?
Ennek kiderítésére a pszichológusok olyan zenei alkotásokat hallgattattak,
melyekben nem szerepel pontos ismétlés.
A darabok részleteit az eredeti formájukban vagy digitálisan módosított,
ismétlést tartalmazó verziókban hallották.
Habár az eredeti verziókat a 20. század
néhány legelismertebb zeneszerzője írta,
az ismétléses verziókat pedig brute force hangszerkesztéssel rakták össze,
a hallgatók az ismétléses verziót élvezhetőbbnek, érdekesebbnek találták,
és azokról valószínűbbnek tartották, hogy egy valós művész komponálta őket.
A zenei ismétlés végtelenül ellenállhatatlan.
Gondoljatok csak a Muppets klasszikusra, a Mahna Mahna-ra.
Ha már hallottad,
majdnem biztos, hogy amikor azt éneklem "Mahna mahna,"
azt fogod válaszolni: "Do doo do do do."
Az ismétlés a zene minden hangját
ellenállhatatlanul köti össze a következővel.
Ezért amikor hallasz egy pár hangot, a fejedben már tudod, hogy mi következik.
A fejedben már tudat alatt énekled a dallamot
és lehet, hogy észrevétlenül elkezdesz dúdolni.
A legújabb felmérések szerint, az ismétlődő zenerészletétre
valószínűbb, hogy elkezdünk mozogni vagy ütni a ritmusát.
Az ismétlés - passzív hallgatás helyett -
elképzelt résztvevőként hív meg minket a zenébe.
A felmérések azt is kimutatták,
hogy a hallgatók változtatják mire figyelnek az ismétlés alatt,
minden újabb hallgatásnál a hang egy másik aspektusára koncentrálnak.
Lehet, hogy először észreveszed egy kifejezés dallamát,
de mikor megismétlődik, arra figyelsz, ahogy a gitáros elnyújt egy hangot.
Ez történik a nyelvben is, amit szemantikus szaturációnak nevezünk.
Ha kimerítően ismételgetjük mondjuk az atlasz szót,
már nem a szó jelentésére figyelünk,
hanem a hangokra: milyen furcsán követi az L a T-t.
Így az ismétlés a hangok olyan új világát tárhatja fel,
amit első hallásra nem tűnik fel.
A T-t követő L esztétikailag nem lenne lényeges az "atlaszban",
de ahogy a gitáros elnyújtja a hangot, az fontos kifejező jelentőségű lehet.
A beszédből dal illúzió foglalja össze,
hogy egy mondat többszöri ismétlése milyen egyszerűen helyezi át a figyelmet
a hang magasságára és hosszára,
és így az ismételt beszélt nyelv
éneklésnek kezd hangzani.
Hasonló jelenség figyelhető meg a véletlen hangsoroknál is.
Az emberek dallamosabbnak ítélik a vég nélkül ismételt véletlenszerű részleteket,
mint azokat a véletlenszerű részleteket, amiket csak egyszer hallottak.
Az ismétlés irányt ad a hangnak,
ami miatt különösen dallamosnak tartjuk, és ahogy egy hangot meghallunk,
képzeletben már belekezdük a következőbe.
Ez magyarázza a fülbemászó dallamot,
amikor a zenei részletek befészkelnek a fejünkbe,
és újra és újra csak halljuk, mintha megakadt volna a lemez.
A kritikusok gyakran szégyenkeznek a zenei ismétlés miatt,
gyerekesnek és regresszívnek találják,
de az ismétlés, a legkevésbé sem szégyen, sőt, a legfontosabb elem,
ami létrehozza a zenei élményt.