Quantes vegades es repeteix la tornada de la teva cançó preferida?
Pensa quantes vegades l'has sentida.
Probablement dotzenes de vegades si no mils,
i no només hi ha repetició a les cançons populars occidentals.
La repetició és una característica de la música a les cultures de tot el món.
Per què la música recorre amb tanta freqüència a la repetició?
Una resposta parcial, la trobam en allò que els psicòlegs anomenen
l'efecte de mera exposició.
En resum, les persones tendim a prefeir allò que ja coneixem.
Per exemple: sentim una cançó a la ràdio que no ens agrada especialment,
però després la sentim a una botiga, al cinema, al supermercat i pel carrer.
Ben aviat en seguim el ritme, amb els dits, la cantam i, fins i tot,
ens la decarregam.
Aquest efecte no només funciona amb les cançons,
sinó que serveix per a tot, des de les formes
fins als anuncis de la Superbowl.
Per què la repetició és tan habitual precisament en la música?
Per investigar-ho, els psicòlegs demanaren a un grup de persones
que sentissin composicions que no tenien repeticions idèntiques.
Se'ls en mostraven extractes tant de la versió original
com d'una versió manipulada perquè inclogués repeticions.
Tot i que els qui havien composat les versions originals eren
alguns dels compositors més respectats del segle XX
i que les versions amb repeticions es construïren amb una edició poc curosa,
els participants consideraven que les repetitives eren més divertides,
interessants i, amb major probabilitat, compostes per un humà.
La repetició en la música és intensament compulsiva.
Penseu, si no, en la cançó 'Manà manà', el clàssic del 'Barri Sèsam'
Si no l'heu sentida abans, és gairebé impossible que,
després que jo canti 'Manà Manà', no hi respongueu
'Du duu du du du'.
La repetició connecta irresistiblement
cada pulsació de la música amb la següent.
Quan sentiu un parell de notes, ja us imagineu què ve després.
La vostra ment canta la cançó inconscientment,
i, potser sense adonar-vos-en, la començareu a cantar en veu alta.
S'ha demostrat en estudis recents que, quan sentim un fragment de música repetit,
és més probable que ballem o en seguim el ritme amb els dits.
La repetició ens involucra en la música com a participants virtuals,
més que no pas com a oients passius.
També s'ha demostrat
que l'atenció dels oients augmenta amb les repeticions musicals
i que s'orienta cap a aspectes diferents del so amb cada nova escolta.
La primera vegada, potser ens fixarem en la melodia, però,
en repetir-se, tal vegada desviarem l'atenció cap a allò que fa la guitarra.
Això també passa amb el llenguatge mitjançant la saturació semàntica.
Repetir una expressió com ara 'atlas ad nauseam' pot fer
que l'oient deixi de fixar-se en què significa i que, en canvi,
pari esment en els sons. Per exemple, en la forma estranya
en què el so [l] segueix el so '[t]'. Així, la repetició pot obrir
universos sonors nous als quals no es pot accedir la primera vegada.
El so [l] després del so [t] pot no ser estèticament rellevant a 'atlas' ,
però allò que toca el guitarrista pot tenir un valor expressiu crucial.
La il·lusió parla-cançó mostra
que repetir una frase diverses vegades augmenta l'atenció dels oients
cap a l'afinació i altres aspectes temporals relacionats amb el so
de tal manera que les repeticions en el llenguatge oral
comencen a sonar com si fossin una cançó.
Les seqüències de sons a l'atzar provoquen un efecte similar.
Els oients tendiran a percebre les seqüències que han sentit en bucle
com a més musicals que no pas les que només han sentit una vegada.
La repetició ens estimula una forma d'orientar-nos cap al so
que consideram genuïnament musical amb la qual seguim el so
i ens barrejam imaginativament amb la nota que està a punt de sonar.
Aquesta manera de percebre el so connecta amb la Imatgeria Musical Involuntària,
que és quan un fragment musical se'ns fica dins el cap i es repeteix
una vegada i una altra, com si estés encallat en repetició.
Els crítics valoren negativament la repetitivitat en la música
perquè creuen que és pueril. Però la repetició,
més que no pas quelcom menyspreable, és de fet una característica clau
que genera un tipus d'experiència que consideram genuïnament musical.