Cu vreo 12 ani în urmă, am renunțat la cariera din sistemul bancar
în încercarea de-a face o lume mai sigură.
Asta a implicat să militez național și internațional,
și am întâlnit unii dintre cei mai remarcabili oameni din lume.
Pe parcurs am devenit diplomat al societății civile.
Diplomații societății civile fac trei lucruri:
exprimă problemele oamenilor,
nu sunt cimentați în interesele naționale,
și influențează schimbarea prin rețelele cetățenești,
nu doar naționale.
Dacă vrem să schimbăm lumea, avem nevoie de mai mulţi.
Multă lume încă întreabă:
„Poate societatea civilă să producă schimbări majore?
Pot cetățenii influența și determina politicile naționale și cea globală?”
N-am crezut niciodată că-mi voi pune astfel de întrebări,
dar iată-mă, împărtășindu-vă lecții
despre două mișcări sociale puternice în care am fost implicată.
Temele care mă pasionează sunt:
controlul armelor și politica drogurilor.
Ele sunt importante aici.
În America Latină există baza pentru ambele.
De exemplu Brazilia,
această frumoasă țară ce găzduiește TEDGlobal, deține cel mai urât record.
Suntem campionii de necontestat ai violenței criminale.
Unul din zece oameni uciși în lume e brazilian.
Asta înseamnă peste 56.000 de persoane
decedate de moarte violentă în fiecare an.
Majoritatea sunt băieți tineri, de culoare ce mor împușcați.
Brazilia este și una dintre cele mai mari consumatoare de droguri din lume,
Războiul Drogurilor a fost extrem de dureros pe-aici.
Circa 50% din crimele de pe străzile Braziliei
sunt corelate cu Războiul Drogurilor.
Același lucru e valabil despre circa 25% din deținuți.
Și nu doar Brazilia e afectată de dubla problemă a armelor și drogurilor.
Fiecare țară și oraș din America de Sud și Centrală e în bucluc.
În America Latină trăiește 9% din populația lumii,
dar aici se înregistrează 25% din decesele violente.
De aceste probleme nu se poate fugi.
Eu sigur nu am putut.
Prima campanie în care m-am implicat a debutat aici, în 2003,
pentru schimbarea legii armelor din Brazilia
și crearea unui program de recumpărare a armelor.
În doar câțiva ani,
nu doar că am schimbat legislația națională,
făcând mult mai dificil ca civilii să cumpere arme,
ci am și strâns și distrus aproape jumătate de milioane de arme.
A fost unul dintre cele mai mari programe de recumpărare din istorie.
(Aplauze)
Dar am avut și înfrângeri.
Am pierdut un referendum de interzicere a vânzării de arme către civili, în 2005.
A doua, tot o inițiativă „de-a casei”,
e o mișcare globală de reformă a controlului internațional al drogurilor.
Eu sunt coordinator executiv
a ceea ce se numește Comisia Globală de Politică a Drogurilor.
E o comisie la nivel înalt
de lideri mondiali reuniți pentru a identifica abordări
mai umane și eficiente ale problematicii drogurilor.
De când am început, din 2008, drogurile nu mai sunt tabu.
Prin cele două Americi, din SUA și Mexic până în Columbia și Uruguay,
se simte suflul schimbării.
Dar în loc să vă spun întreaga poveste a acestor două mișcări,
aș dori doar să vă împărtășesc patru gânduri-cheie.
Le numesc lecții pentru a schimba lumea.
Cu siguranță, mai sunt multe altele,
dar acestea sunt cele care au fost relevante pentru mine.
Deci, prima lecție este:
schimbă și controlează starea de fapt.
Poate părea evident,
dar ingredientul-cheie al diplomației societății civile
este mai întâi a schimba, apoi a controla starea de fapt.
Politicienii veterani înțeleg acest lucru,
dar grupurile societății civile în general nu prea.
În cazul politicii drogurilor,
cel mai mare succes al nostru a fost schimbarea subiectului
de la ducerea unui Război al Drogurilor
la punerea pe prim plan a sănătății oamenilor.
Într-un raport de bază pe care tocmai l-am lansat la New York,
am arătat și că cei cu profit maxim din această piață de 320 miliarde USD
sunt bandele criminale și cartelurile.
Deci, pentru a submina puterea și profitul acestor grupări,
trebuie schimbat subiectul discuţiei.
Trebuie să aducem drogurile ilegale în legalitate.
Înainte de a vă bucura prea tare,
nu spun că drogurile ar trebui să fie gratuite pentru toți.
Vorbesc despre faptul, și pentru asta pledează Comisia Globală,
că trebuie creată o piață reglementată strict,
pe care diferite droguri să aibă diferite nivele de reglementare.
În privința controlului armelor, am reușit să schimbăm,
dar mai puțin să controlăm starea de fapt.
Și asta ne duce la următoarea lecție:
Nu-ți subestima niciodată oponenții.
Dacă vrei să schimbi lumea,
trebuie să știi cu cine te lupți.
Trebuie să le cunoști motivația și punctul de vedere.
În cazul controlului armelor,
chiar că ne-am subestimat oponenții.
După un fructuos program de colectare a armelor,
eram entuziasmați.
Aveam sprijinul a 80% din brazilieni
și ziceam că asta ne va ajuta să câștigăm referendumul
de interzicere a vânzării de arme către civili.
Dar ne-am înșelat amarnic.
Pe parcursul celor 20 de zile de dezbatere publică televizată,
opozanții au folosit împotriva noastră propriile noastre argumente.
În cele din urmă, am pierdut la votul popular.
A fost groaznic.
Asociația Națională a Armelor — da, NRA-ul american —
a venit în Brazilia.
Ne-au inundat campania cu propaganda lor
care, după cum știți,
leagă dreptul de a deține arme de libertate și democrație.
Au aruncat în noi cu de toate.
Au folosit drapelul nostru,
imnul nostru de independență.
Au invocat drepturile femeii
și s-au folosit de imagini cu Mandela, Tienanmen și chiar Hitler.
Au câștigat mizând pe frica oamenilor.
De fapt, în timpul campaniei, armele au fost aproape în totalitate ignorate.
Au pus accent pe drepturile individuale.
Dar, vă întreb eu,
care drept e mai important,
dreptul la viață
sau dreptul de a deține o armă ce poate lua o viață?
(Aplauze)
Credeam că oamenii vor vota pentru a apăra viața,
dar într-o țară cu un trecut apropiat de dictatură militară,
oamenii au rezonat cu mesajul anti-guvern al oponenților noștri
și nu am fost pregătiți să răspundem.
Am învățat lecția.
Am avut succes mai mare în cazul politicii drogurilor.
Dacă întrebai oamenii, acum 10 ani, dacă se poate pune capăt Războiului Drogurilor,
ar fi râs.
În definitiv, există închisori militare uriașe
și instituții financiare ce profită de pe urma acestui război.
Dar acum regimul internațional de control al drogurilor începe să se clatine.
Guvernele și societatea civilă experimentează noi abordări.
Comisia Globală de Politică a Drogurilor
își cunoștea bine opozanții
și, în loc să se bată cu ei,
directorul – ex-președintele Braziliei, Fernando Henrique Cardoso –
a făcut un pas către liderii din întreg spectrul politic,
de la liberali la conservatori.
Grupul la nivel înalt a căzut de acord să discute sincer
meritele și eșecurile politicii drogurilor.
Această discuție rațională, informată și strategică
a revelat tristul adevăr despre Războiul Drogurilor.
Războiul Drogurilor efectiv a eșuat pe toate planurile.
Drogurile sunt mai ieftine și mai ușor de procurat ca oricând
și consumul a crescut la nivel global.
Mai rău,
a generat și consecințe nedorite importante.
Adevărat, s-a mai vorbit despre asta,
dar noi ne-am descurcat mai bine,
anticipând argumentele oponenților
și implicând personalități puternice
care, cu câțiva ani în urmă, probabil, s-ar fi opus schimbării.
A treia lecție: argumentează cu date.
Armele și drogurile sunt chestiuni pasionale
și, după cum am învățat în durerosul referendum despre arme din Brazilia,
uneori e imposibil să treci peste emoții
și să judeci după fapte.
Dar asta nu înseamnă că nu trebuie încercat.
Până nu demult,
nu am știut câți brazilieni erau uciși cu arme de foc.
În mod miraculos, o telenovelă autohtonă, „Mulheres Apaixonadas"
sau „Femei îndrăgostite”
a dus la campania națională de control al armamentului în Brazilia.
Într-un episod de mare audiență,
o eroină de telenovelă e ucisă de un glonț rătăcit.
Bunicuțele și gospodinele braziliene au fost revoltate
și, într-un caz tipic de artă ce redă realitatea,
în episod se putea vedea și filmarea unui marș împotriva armelor real
pe care l-am organizat chiar aici, lângă plaja Copacabana.
Moartea și marșul de la televizor au avut un impact uriaș asupra opiniei publice.
În câteva săptămâni, Congresul nostru aproba proiectul de lege pentru dezarmare
care zăcea prin sertare de ani de zile.
Atunci am putut veni cu date să demonstrăm ce rezultate ar avea schimbarea legii
și programul de control al armelor.
Iată la ce mă refer:
Am putut dovedi că, doar într-un an, salvăm peste 5.000 de vieți.
(Aplauze)
În cazul drogurilor,
pentru a risipi frica și prejudecățile aferente,
am putut aduna și prezenta date ce indică faptul că drogurile, azi,
sunt cauza a mult mai multor rele decât folosirea lor în sine,
și lumea începe să realizeze asta.
A patra constatare este:
Nu te teme să accepți și adepți mai ciudați.
Am învățat în Brazilia –
și nu e valabil doar în țara mea –
că e important să se adune lume diversă și eclectică.
De vrei să schimbi lumea,
ajută să ai alături o secțiune cât mai cuprinzătoare a societății.
Atât în cazul armelor cât și al drogurilor,
am adus de partea noastră o mare diversitate de oameni.
Am mobilizat elitele și am fost sprijiniți masiv de media.
Am adunat victime, activiști pentru drepturile omului, simboluri culturale.
Totodată, am adunat categoriile profesionale –
medici, avocați, lumea academică etc.
În ultimii ani, am învățat
că cei pro trebuie să se coalizeze cu cei contra schimbării.
În cazul drogurilor,
aveam nevoie de libertiniști, anti-prohibiționiști, legalizaționiști
și politicieni liberali.
Poate nu sunt de aceeași părere în toate,
de fapt au păreri opuse în mai toate domeniile.
Dar legitimitatea campaniei e dată de diversitatea punctelor de vedere.
Cu peste zece ani în urmă,
lucram la o bancă de investiții și întrevedeam un viitor confortabil.
Vă imaginați cât de izolată eram de lume și de diplomația societății civile.
Dar am riscat şi mi-am schimbat cursul vieţii
și, făcând asta, am ajutat la crearea unor mișcări sociale
care, cred eu, au dus la creșterea siguranței în unele părți ale lumii.
Oricând, fiecare din noi are puterea să schimbe lumea.
Indiferent de domeniu, indiferent cât de grea e lupta,
societatea civilă e pivotul central al planului pentru schimbare.
Mulțumesc.
(Aplauze)