Majdhogy 12 éve, hogy otthagytam
a banki karrieremet,
hogy biztonságosabbá próbáljam tenni a világot.
Ehhez tartozott egy kis kiruccanás az érdekképviselet területére,
és néhány találkozás a világ egészen különleges embereivel.
Ebben a folyamatban váltam a civil társadalom követévé.
A civil társadalom követei három dolgot tudnak:
hangot adnak az emberek aggodalmainak;
nincsenek elkötelezve nemzeti érdekeknek;
a civil szervezetek révén is befolyással vannak a változásokra,
nem csak az államiakon keresztül.
Ha valóban meg akarjuk változtatni a világot, más képességre is szükségünk van.
De még mindig sokan kérdezik:
"Képes a civil társadalom érdemi változást létrehozni?
Tudják a polgárok befolyásolni a nemzeti és globális elveket?"
Sohasem gondoltam, hogy felteszem magamnak ezeket a kérdéseket,
de most itt vagyok, hogy megosszam azt a néhány tanulságot,
amelyet két eredményes civil mozgalomban szereztem.
Ezek olyan ügyben tevékenykednek, amelyekben szenvedélyesen hiszek:
a fegyvertartás szabályozása és és a drogpolitika.
És ezek lényeges kérdések itt.
Latin-Amerika mindkettőben robbanás-közeli helyzetben van.
Például, Brazília --, ez a gyönyörű ország,
ami a TEDGlobal házigazdája, a világ legszörnyűbb rekordjával rendelkezik.
Világelsők vagyunk a gyilkosságokban.
Minden 10 gyilkosságból egynek az áldozata brazil.
Ez több, mint 56 000 lélek évente,
akik erőszakos halál áldozatai lesznek.
Legtöbbjük fiatal fekete fiú, akit lelőttek.
Brazília a világ egyik legnagyobb drogfogyasztója is,
és itt különösen fájó pont a drogháború.
A Brazília utcáin elkövetett emberölések 50 %-a
a kábítószerrel hozható kapcsolatba.
Ugyanez igaz a börtönben ülők körülbelül 25 százalékára.
És nem csak Brazília érintett a fegyverek és drogok kettős problémájában.
Közép- és Dél-Amerika szinte minden országa és városa bajban van.
Latin-Amerika csak kilenc százaléka a világ népességének,
mégis az erőszakos halálozásban 25 százalékkal részesedik.
Ezektől a problémáktól nem lehet elmenekülni.
Legalább is én biztos nem tudnék.
Az első kampány, amiben részt vettem, 2003-ban indult
Brazília fegyverviselési törvényének módosítására,
és egy fegyver-visszavásárlási program létrehozására.
Néhány év elteltével nemcsak
a jogszabályokat változtattuk meg,
ami megnehezítette a fegyvervásárlást a polgárok számára,
de be is gyűjtöttünk és megsemmisítettünk közel félmillió fegyvert.
Ez volt az egyik legnagyobb visszavásárlási program a történelemben.
(Taps)
De ránk nézve volt ennek kedvezőtlen hatása is.
Elvesztettük a fegyverek árusításának tilalmáról szóló népszavazást 2005-ben.
A második kezdeményezésünk is mára globális mozgalommá fejlődött:
a nemzetközi kábítószer-ellenőrzés rendszerének megújítása.
Vezető koordinátora vagyok egy bizottságnak,
ami a droggal kapcsolatos általános elvekkel foglalkozik.
A bizottságban az egyes országokat magas szintű
vezetők képviselik egy humánusabb és hatékonyabb
megközelítés kialakítására a drog-kérdés kezelésében.
Mióta 2008-ban elindultunk, a drog nem tabutéma többé.
Egész Amerikában, az USA-tól és Mexikótól Kolumbiáig, Uruguayig,
változás van a levegőben.
De ahelyett, hogy elmondanám a két mozgalom egész történetét,
mégis négy kulcsfontosságú tényre szeretném kérni a figyelmet.
Világot megváltó tanulságnak hívom ezeket.
Van persze még sok más is,
de ezek azok, melyek meggyőztek engem.
Tehát az első lecke:
Változtassunk a közbeszéden, és mi szabjuk meg.
Nyilvánvalónak tűnhet,
de a legfontosabb összetevő a civil társadalom képviseletében,
megváltoztatni, majd megszabni a közbeszédet.
Ez az, amit a veterán politikusok jól értenek,
de a civil társadalmi csoportok általában nem csinálják nagyon jól.
A drogok esetében
a legnagyobb sikerünk az volt, hogy a középpontba
a drogháború üldözése helyett
az emberek egészségének és biztonságának kérdését helyeztük.
Egy úttörő jellegű riportban, amit épp most indítottunk New Yorkban,
kimutattuk, hogy a legtöbbet ebből a 320 milliárd dolláros piacból
lényegében a bűnbandák és kartellek nyertek.
Ahhoz, hogy aláássuk ezeknek a csoportoknak az erejét és nyereségét,
meg kell változtassuk a közbeszédet.
Elsőként, legálissá kell tenni az illegális drogokat.
De mielőtt nagyon felpiszkálnám önöket,
nem úgy értem, hogy a kábítószer mindenki számára elérhető legyen.
Amiről beszélek, és amit a Globális Bizottság szószólói javasolnak,
hogy teremteni kell egy erősen szabályozott piacot,
amiben a különböző drogok, más-más mértékű szabályozás alá kerülnek.
Ami a fegyverszabályozást illeti, sikerült változást elérni,
ha nem is annyira a szabályozásában, de a közbeszédben.
És ez a következő tudáshoz vezet:
Soha ne becsüljük le az ellenfeleinket.
Ha szeretnénk változtatni a világon,
ahhoz meg kell tudni, hogy kivel állunk szemben.
Rá kell jönni, hogy mi vezérli őket, és mi a nézőpontjuk.
A fegyver kérdésében
tényleg alábecsültük az ellenfeleinket.
A nagyon sikeres fegyverbegyűjtési program után
igazán boldogok voltunk.
A brazilok 80 százaléka minket támogatott,
és gondoltuk, hogy ez segít nekünk megnyerni a népszavazást,
hogy betiltsák a fegyverértékesítést civileknek.
De teljesen el voltunk tévedve.
Egy 20 napos nyilvános televíziós vita során
ellenfelünk a saját érveinket használta fel velünk szemben.
Végül elvesztettük a népszavazást.
Ez szörnyű volt!
A Nemzeti Lőfegyver Társulat - Igen, az amerikai NRA --
eljött Brazíliába.
Propagandájukkal árasztották el a kampányunkat,
összekapcsolták
a fegyverhasználathoz való jogot a szabadsággal és a demokráciával.
Egyszerűen mindent ránk hajigáltak.
Kezdve a nemzeti zászlóval,
a függetlenségi himnuszunkkal.
A nők jogaira hivatkoztak,
visszaéltek Mandela képeivel, a Tienanmen térrel, de még Hitlert is előrángatták.
Az emberek félelmére építve nyertek.
A fegyvert pedig teljesen figyelmen kívül hagyták a kampányukban.
A hangsúlyt az egyéni jogokra helyezték.
De kérdem én,
melyik jog fontosabb,
az élethez való jog,
vagy a fegyverviselésé, amely életek kioltására alkalmas?
(Taps)
Azt gondoltuk, hogy az emberek az élet védelmére szavaznak,
de egy olyan ország, ahol a közelmúltban még katonai diktatúra volt,
az ellenfeleink kormányellenes üzenetére rezonált,
és erre nem volt kész válaszunk.
Megtanultuk a leckét.
A drogpolitika esetében sikeresebbek voltunk.
Ha megkérdezzük, hogy lehetséges –e véget vetni a drogellenes háborúnak,
a legtöbb ember 10 éve csak nevetett volna.
Végül is, vannak hatalmas börtönök,
és pénzügyi intézmények, akik a nyertesei ennek a háborúnak.
De ma már a nemzetközi kábítószer- ellenőrzési rendszer kezd összeomlani.
A kormányok és a civil társadalmak új megközelítésekkel kísérleteznek.
A kábítósz-erellenes bizottság
igazán ismerte az ellenségét.
S ahelyett, hogy ellenük küzdött volna
az elnökünk – a volt brazil elnök Fernando Henrique Cardoso -
az egész politikai spektrum vezetői felé fordult,
úgy a liberálisok, mint a konzervatívok felé.
Ez a magas szintű munkacsoport megállapodott abban, hogy őszintén beszél
az elért eredményekről és a hibákról.
Ez volt az a megalapozott, tényekre építő stratégiai egyeztetés,
ami feltárta a drogháború szomorú igazságát.
A drogháború egyszerűen megbukott minden mérték szerint.
A drogok olcsóbbak, és elérhetőbbek, mint valaha,
és a fogyasztás világszerte nőtt.
De még ennél is rosszabb,
hogy rengeteg negatív mellékhatása van.
Igaz, hogy néhány ember már megvitatta ezt,
de mi abban különböztünk tőlük,
hogy számítottunk ellenfeleink érveire,
és kezelni tudtuk a hangoskodókat,
akik néhány éve még ellenálltak volna a változásnak.
Harmadik tanulság: adatokra kell támaszkodni a vitákban.
A fegyverkezés, a drogok érzelmeket kavaró téma,
és ahogy már fájdalmasan rájöttünk a fegyverügy népszavazásáról Brazíliában,
néha lehetetlen áthatolni az érzelmeken,
és eljutni a tényekhez.
De ez nem jelenti azt, hogy ne próbálkozzunk!
Egészen a közelmúltig,
fogalmunk sem volt, hány brazil halálát okozta fegyver.
Hihetetlen, de volt egy helyi szappanopera a "Mulheres Apaixonadas" –-
vagyis "Szerelmes asszonyok"--
ami beindította a brazilok nemzeti fegyverkampányát.
Egy nagy nézettségű epizódban
a szappanopera főszereplőjét megölte egy eltévedt golyó.
Brazil nagymamák és háziasszonyok háborodtak fel,
és ahogy a művészet is utánozza az életet,
ebben a részben szerepelt egy bejátszás egy igazi fegyverellenes felvonulásról is,
amit mi szerveztünk, pont itt,
kint, a Copacabana partján.
A tv-ben megjelenő halál és a felvonulás nagy hatással volt a közvéleményre.
Pár héten belül a Kongresszus jóváhagyta a fegyvertartás szabályozását,
ami már évek óta volt elnapolva.
Akkor fel tudtuk használni adatainkat,
hogy bemutassuk a törvényi szabályozás
és a fegyverek begyűjtésének hatásosságát.
Itt van, hogy mire gondolok:
Be tudtuk bizonyítani, hogy egy év alatt,
több mint 5 000 életet mentettünk meg.
(Taps)
És a drogok ügyében,
hogy csökkentsük a félelmet és előítéletet, ami körülveszi a kérdést,
összegyűjtöttünk és bemutattunk adatokat, ami mutatja, hogy a kábítószer-politika,
sokkal több kárt okoz, mint a kábítószer önmagában,
amit az emberek is kezdenek már megérteni.
A negyedik észrevétel:
Nem kell félni egy asztalhoz leültetni nagyon másmilyen embereket.
Amit megértettünk Brazíliában --
és ez nem csak a hazámra vonatkozik, --
annak fontossága, hogy sokszínű és eklektikus embertömeg jöjjön össze.
Ha meg akarjuk változtatni a világot,
segít, ha a társadalomnak egy jó keresztmetszete az oldalunkon áll.
Mindkét esetben, a fegyvereknél és a drogoknál egyaránt,
az emberek csodálatos keverékét hoztuk össze.
Mozgósítottuk az elitet, és hatalmas támogatást kaptunk a médiától.
Jöttek érintettek, emberjogi harcosok, a kultúrális élet szereplői.
Összegyűjtöttük a különböző szakmákat --
orvosokat, ügyvédeket, a tudományos élet tagjait, stb.
Megtanultam az elmúlt években, hogy a változások érdekében
koalíció kell, bevonva mindenkit, még a nehezen megszólíthatókat is.
A drogok esetében szükségünk van
liberálisokra, azokra, akik a tiltás ellen vannak, vagy a legalizálás mellett,
és a liberális politikusokra.
Lehet, hogy nem értenek egyet mindenben;
sőt, szinte semmiben sem értenek egyet.
De a kampányunk legitimitása a különböző nézőpontokat veszi alapul.
Több mint egy évtizede
volt egy biztató kilátásom a jövőmre, egy befektetési banknál.
Olyan távol voltam a világ dolgaitól, a civil társadalom képviseletétől,
ahogy csak el lehet képzelni.
De adtam magamnak egy esélyt.
Pályát változtattam,
és így, segítettem létrehozni társadalmi mozgalmakat,
amelyek, hiszem, hogy biztonságosabbá tették a világ egyes részeit.
Minden egyes ember képes megváltoztatni a világot.
Nem számít, hogy mi a probléma, vagy milyen nehéz a harc,
a civil társadalomnak lényegi szerepe van a változás tervezetében.
Köszönöm.
(Taps)