(Muzika na gitari)
(Pevanje) Ne želim nikom da propovedam večeras
Želim samo ispričati svoju priču
Kada sutra izađe sunce
Baciće svetlo na neka paklena dela
Oblaci plove nebom
Brzo menjaju oblik
Kao i ulice Jerusalima
Gde tišina nikad ne potraje
Naći ću te večeras
Brojaću od jedan do tri
Osetiću mir u sebi
Sa tobom tu, pored mene
Rođen sam u ovoj stvarnosti
Odrastao sam sa ratom
Što ne znači da moram da ga prihvatim
Ne želim više da se borim
Mladi ljudi svuda
Lutaju i prelaze granice
Tražimo dijalog
I vreme nam ističe
Naći ću te večeras
Brojaću od jedan do tri
Osetiću mir u sebi
Sa tobom tu, pored mene
Naći ću te večeras
Brojaću od jedan do tri
Osetiću mir u sebi
Sa tobom tu, pored mene
Naći ću te večeras
Brojaću od jedan do tri
Osetiću mir u sebi
S tobom tu, pored mene
S tobom ovde
pored mene
(Kraj muzike i pevanja)
(Aplauz)
Hvala.
Zaista je čast biti ovde, biti deo ovog divnog dana
slušajući toliko mnogo inspirativnih priča i otkrića.
Moje otkriće je zapravo moć muzike,
trebalo mi je 38 godina karijere
da to shvatim, iznesem i koristim,
ne samo ovde u Jerusalimu, u Izraelu, na Srednjem istoku, nego svuda.
Ne mislim da popravim svet,
i ne mislim da ću ga promeniti,
želim promeniti svoj svet, to je ono što me čini srećnim.
Karijera mi je počela pre trideset osam godina.
Počeo sam sviranjem ljubavnih pesama. Još uvek ih sviram.
Za mene su od značaja mesta
na kojima ih sviram.
Mislim, nadam se i trudim se da i drugima bude tako,
dok ih zabavljam i dok sviram u nekim nemogućim situacijama;
može to biti uz bolesnički krevet u bolnici, u ratnoj zoni,
ili negde slučajno,
nekim ožalošćenima, roditeljima, prijateljima.
Ova priča koju želim da vam ispričam,
koja je, u stvari, na albumu,
ova, koju sam upravo otpevao, "Od jedan do tri", je prva pesma
koju sam napisao za ovaj album.
Album se zove "Istočni Jerusalim Zapadni Jerusalim".
Nisam baš tako zamišljao naslov,
ali se jednostavno tako desilo.
Celog života
- osim što se bavim muzikom i sviranjem -
učestvujem na manifestacijama, društveno sam aktivan,
ali o tome nikad nisam pričao, nisam zabeležio,
nisam se izjašnjavao, niti se hvalio.
Ali sad je vreme kada sam osetio da bih mogao i da moram.
Radim u Istočnom Jerusalimu
u poslednjih šesnaest godina, od 1999.
Ne znam da li bi se to moglo nazvati radom.
Najveći deo vremena, ja i moji prijatelji,
koji su veoma istaknuti palestinski muzičari i umetnici,
ne izvodimo samo muziku.
Pijemo kafu, jedemo kebab, mnogo salate,
imamo mnogo slobodnog vremena, jednostavno, družimo se.
Uvek sam spreman da sednem i sviram,
ali postoji nešto što naučiš o prijateljstvu,
a to je izgradnja prijateljstva:
brineš o onima koji su sa tobom, slušaš ih, smeješ se,
zbijaš šale čak i u nezgodnim situacijama,
kojih ima mnogo ovde, na Srednjem istoku.
Preživeli smo rat, kao i naši očevi,
i uvek smo se držali zajedno.
Uvek sam dolazio iz Tel Aviva - mog rodnog grada -
i vozeći u Istočni Jerusalim,
osećao sam se potpuno sigurno među prijateljima i kolegama.
Šesnaestogodišnje prijateljstvo,
smireno i po Srednjeistočnoj modi,
čiji je moto, kao i moto Španaca,
koje sam tokom godina upoznao, uvek koriste reč "mañana":
"Ne juri, možeš to i sutra da uradiš."
Ovde, na Srednjem istoku,na arapskom se kaže : "Švaj, švaj."
Polako, korak po korak.
Ja, kao Izraelac, želim da završim sve, odmah.
Ideju koja mi sine, želim odmah ostvariti, nema sutra.
Ali nije to baš tako.
Nije reč samo o Palestini, Izraelu ili Srednjem istoku,
isto bi bilo sa autohtonim ljudima u celom svetu.
Drevni ljudi imaju mnogo više vremena da shvate to.
Pre oko četri godine, jedan moj drug, palestinski muzičar,
rekao mi je: "Pa, Dejvide, kada ćeš završiti projekat
o kojem si već tako mnogo pričao?"
Samo sam ovo čekao.
Mislio sam da samo ja gorim od želje da se to desi.
Još nije ni završio rečenicu,
a moj mozak je već radio u trećoj brzini,
već sam razmišljao: "Kako ću to izvesti?"
Počeo sam da pišem pesme.
Rekao sam mu: "Ne brini, radićemo produkciju u ovom studiju."
I tako sam počeo da pišem,
prva pesma je bila ona, kojom sam počeo govor, "Od jedan do tri."
Zatim sam pisao još,
sve su na engleskom, i svaka ima priču.
Do neke mere, to je lična priča, pomešana s ljubavlju,
do neke mere, to je strepnja, teskoba,
želja da se vidi kraj rata.
Ne znam kako i zašto se tako desilo.
Zatim sam morao da vrbujem i dovedem
muzičare i produkciju na jedno mesto.
Mislio sam, znate, da će muzika biti najveća prepreka.
Svih ovih godina sam u Istočnom Jerusalimu,
sa palestinskim prijateljima,
samo sam ja bio iz Tel Aviva i ponekad deca i moja supruga,
ali bio sam usamljen.
Niko od muzičara nije zaista prihvatio poziv.
Bili su prilično nevoljni da dođu,
bili su zauzeti drugim stvarima.
Ali ovog puta, kako je produkcija napredovala,
mislio sam da je OK da oborim prvu prepreku,
da vidimo da li bi moj izraelski bend došao iz Tel Aviva
i video ono što ja vidim, osetio ono, što ja osećam, i iskusio ovo divno mesto,
i drugarstvo koje bi se izgradilo, koje bi moglo biti most,
i to bi nas učinilo srećnijima i sigurnijima zajedno.
Dok smo išli na nastup ovim tesnim kombijem,
predstavljao sam prijateljima muziku koju pišem,
i pre nego što sam krenuo u studio zbog produkcije sledećeg albuma,
shvatio sam da su naćulili uši,
i zaista su želeli da budu deo toga,
ali još ih nisam pozvao, samo sam ih zainteresovao.
Sledećeg dana, na putu za nastup,
rekao sam im: "Momci, razmišljam da vas pozovem u ovu produkciju."
Svi su uzviknuli :"Da! Super!
Jedva čekamo da ponovo radimo album sa tobom."
"Da, ali radićemo ga u studiju u Istočnom Jerusalimu.
To je palestinski studio."
Razgovor se odmah usmerio u drugom pravcu.
Iznenada, razgovarali smo o opštim temama,
i stresnim pričama, koje me nisu zanimale.
Shvatio sam da ću morati mnogo duže da ih ubeđujem.
Sledećeg dana pitam:
"Razmišljam da zaista iznajmim studio. Voleo bih da dođete."
Odgovor je bio: "Pa..."
Iznenada, prvi put,
- u ovom bendu smo grupa muškaraca,
rokeri, i rekao bih, žestoki momci -
i iznenada su se oglasili: "Pa, dobro...
- jednoglasno -
pitaćemo naše žene."
(Smeh)
OK, žestoki momci.
(Smeh)
Sledećeg dana sam čekao.
Svi smo u kombiju, niko nema kud.
Rekli su: "Pa, žene malo oklevaju,
ne žele da budu ostavljene same sa decom..."
Каžem ja: "Čekajte malo.
Kao prvo, obećavam da ćemo sve završiti za osam dana."
Za album trebaju nedelje, meseci. "Uradićemo to za osam dana."
Da sam rekao nedelju dana,
niko mi ne bi verovao.
Osam dana zvuči prihvatljivo
(Smeh)
pristupačno i opušteno vreme da se snimi album.
Oni opet: "Pa, dobro, pitaćemo..."
А ја: "Ne, ne. Samo recite ženama da su i one dobrodošle.
Ima jedan divan hotel u blizini, i svima ću zakupiti sobe"
Sledećeg dana je stigla poruka od žena
da nema ko da im čuva decu.
A ja: "Šta? Svekrve? Roditelji? Rodbina?
Dovedite ih sve! Dovedite ceo komšiluk!
(Smeh)
Hajde da napravimo pravi događaj."
Bio sam prilično siguran da sam ih ubedio da prihvate.
Sad je trebalo da nađem producenta.
Mislio sam da je bolje da nađem američkog producenta,
jer sve je na engleskom, hteo sam da bude američki,
više američki začinjeno, internacionalno začinjeno.
Počeo sam da sastavljam spisak i pomislio:
"ОК, okrenuću svakog koga želim,
ali većina će me odbiti,
jer se neće osećati prijatno u Izraelu, zbog bojkota.
Prvo ću pitati najekstremnijeg,
čije stavove poštujem, ali biće teško da ga slomim."
Pozvao sam Stiva Erla.
On je jedan od najpoštovanijih i najuticajnijih pevača-kompozitora
i pravi je aktivista.
Njega sam prvog nazvao, misleći da ga odmah skinem sa spiska.
Još nisam ni završio rečenicu, da želim okupiti
izraelske i palestinske muzičare u studiju u Istočnom Jerusalimu,
on je već rekao: "Čoveče! Ja sam za. Samo mi reci kada."
"Čekaj! Još ni budžet nemam."
"Zaboravi budžet. Dolazim."
Sad imam producenta.
Najavio sam izraelskim muzičarima: "OK momci, počinjemo."
Zacrtao sam da to bude dvadeseti januar, 2013.
Sad je trebalo da ubedim moje palestinske muzičare.
Ovo je bilo malo teže.
Neki su potpali pod veliki pritisak.
Mislio sam, ako i ne dođu, biće samo moji muzičari.
Ali, okupiću izraelske i palestinske kuvare,
koji će spremati neverovatne bankete svake večeri, po Mišlinu,
izvrsno izraelsko vino, čak i viski
za one koji stvarno žele da piju i da se opuste.
I znate šta?
Posle prve večeri, kada je bilo oko sto ljudi za stolom,
- uključujući i filmsku ekipu, jer smo snimilii i film
Istočni Jerusalim Zapadni Jerusalim,
pa svi muzičari, inženjeri, konobari,
prijatelji i prijatelji prijatelja,
porodica, žene, deca,
svi su bili tamo, zakupio sam skoro ceo hotel.
Proveli smo osam dana i noći, došli su i palestinski prijatelji,
posle dobre hrane i nekoliko čaša dobrog vina,
ušetali smo u studio i počeli svirku.
Osam dana kasnije, gle čuda,
imao sam najdivniji album snimljen sa ovim ljudima.
Bilo je to kao čudesan trenutak,
kao da sam stvorio jedan utopistički balon u našem svetu.
Sada je preostalo samo da nastavimo, da pevamo ostatku sveta,
što ću i učiniti, putujući svetom.
(Aplauz)
Hvala.
To je veoma inspirativno,
a meni je najvažnije da inspirišem druge,
da se usude, da prevaziđu granice, da se ne plaše.
Ne znam da li ste lekar, arhitekta, maser,
pesnik, filozof; samo se uključite!
Angažujte se sa komšijama,
sa prijateljima preko puta, preko zida, preko bilo čega,
bez obzira da li ste u Izraelu, u Palestini, Kolumbiji, Meksiku,
da li ste u latino kvartovima ili takozvanom lošem susedstvu,
ne plašite se!
Ne plašite se da pređete preko.
Svi smo samo ljudi, i svi želimo isto:
da se osećamo bezbedno, poznavajući jedni druge, osećajući druge,
i da znamo na šta da pazimo.
Ne verujte pričama, stvorite ih sami.
(Aplauz)
Počeo sam sa najnovijom pesmom.
Želeo bih, možda, da završim svoj deo,
a možda i ceo događaj, - mislim da sam ja poslednji -
sa prvom pesmom koju sam ikada snimio.
Pesma je nastala 1977, pre trideset osam godina.
Bio je novembar, kada je egipatski predsednik Anvar Sadat
prvi put kročio na tlo Izraela.
Videti taj događaj je bio najneverovatniji trenutak
za moju generaciju, kao i za generaciju mojih roditelja i njihovih roditelja.
Gledao sam događaj sa dobrim prijateljem, izraelskim pesnikom
Jonatanom Gefenom,
dok je grozničavo zapisivao ovu pesmu,
i predavši mi je, govorio: "Zašto ne napišeš muziku?"
Kao da je poručio: "Učini već nešto sa svojim životom." (Smeh)
"Samo sediš tu i gledaš."
Dao mi je dva dana da napišem muziku.
Dakle, napisao sam pesmu sa naslovom "Biće bolje",
ili, kako mi kažemo, "Yihye Tov".
(Muzika na gitari)
(Aplauz)
(Pevanje na hebrejskom) Gledam kroz prozor
To me čini nekako tužnim
Proleće je odavno prošlo, ko zna da li će se vratiti
Klovn je postao kralj,
Prorok je postao klovn,
Zaboravio sam kako
Ali sam još uvek tu
Biće bolje, biće bolje
Iako ponekad klonem
A večeras, večeras
Ostajem s tobom
Deca nose krila i lete u armiju
A posle par godina
Vrate se bez odgovora
Ljudi žive u stresu tražeći razlog da dišu
Između mržnje i ubistva
Oni pričaju o miru
Biće bolje, biće bolje
Iako ponekad klonem
A večeras, večeras
Ostajem s tobom
Gore na nebu
Oblaci uče da lete
Pogledam gore
I vidim oteti avion
Vladine generale
Kako dele zemlju
Na tvoju i moju
I niko ne vidi kraj
Došao je predsednik Egipta
Kako sam se radovao što ga vidim
Piramide u njegovim očima, dim mira iz njegove lule
Mi smo rekli: "Hajde da se sastanemo, da živimo kao braća.
On je rekao: "Hajde, učinimo to
Izađimo sa teritorija"
Biće bolje, biće bolje,
Iako ponekad klonem
A večeras, večeras
Ostajem s tobom.
(Engleski) Ova pesma je nastala pre trideset osam godina.
Moram da kažem da sam se zaglavio s njom trideset osam godina.
(Smeh)
(Aplauz)
ali narodne pesme se šire
i vremenom se menjaju.
Kad god bi se mirovni proces
pomakao u pozitivnom smeru,
znao sam da ću dobiti novu strofu
od mog prijatelja Jonatana Gefena, koji je još uvek plodno stvarao.
Beskonačna je -
mislim 38 godina, ne želite valjda da vam otpevam sve strofe
(Smeh)
Jer bi ostali do zalaska sunca. Navikao sam na to (Smeh)
ali ne sa jednom pesmom.
Voleo bih da zaključim jednom strofom koji zaokružuje sve.
Govori o tome
da treba da naučimo da živimo zajedno
ispod maslina.
Deca će odrasti i neće znati za rat,
za teror, neće biti granica.
Sveža, nova trava će izrasti preko grobalja, radi ljubavi i mira.
Jer ni posle sto godina rata
nismo i nećemo izgubiti nadu.
(Pevanje na hebrejskom) Jednog dana naučićemo kako da živimo zajedno
Ispod maslina
Deca će živeti bez straha
Bez granica, bez skloništa od bombi
Na grobovima će rasti trava
Radi mira
(Aplauz)
I ljubavi
Sto godina rata
A nada još nije umrla
Biće bolje
(Engleski) Pridružite se!
(Hebrejski) Biće bolje
Iako ponekad klonem
Večeras, večeras
Ostajem s tobom
Biće bolje, biće bolje
Ponekad klonem
A večeras, večeras
Ostajem s tobom
Gledam kroz prozor
Možda
Možda stiže
Stiže, možda novi dan stiže
(Aplauz)
(Klicanje)
Biće bolje!
(Aplauz) (Klicanje)