Године 1996, 56 волонтера је учествовало у студији
испитивања аналгетика под називом Трајварикејн.
Сваком субјекту је кажипрст био прекривен новим аналгетиком,
док је други остао нетакнут.
Затим су оба кажипрста била притиснута болним стиском.
Субјекти су известили да је прст са леком мање болео од оног без лека.
Ово не треба да је изненађујуће,
осим што Трајварикејн није аналгетик,
већ само лажњак без икаквих особина које олакшавају бол.
Шта је студенте уверило да је овај лажни лек деловао?
Одговор лежи у плацебо ефекту,
необјашњивој појави
при којој лекови, лечења и терапије које не треба да имају дејство
и који су често лажни
неким чудом чине да се људи осећају боље.
Доктори користе термин „плацебо“ од 1700-их година,
када су увидели моћ лажних лекова да би побољшали људске симптоме.
Давали су их када прави лекови нису били доступни
или када би неко умислио да је болестан.
Заправо, реч „плацебо“ значи „ја ћу задовољити“ на латинском,
што алудира на историјат смиривања оболелих пацијената.
Плацебо је морао да опонаша право лечење да би био убедљив,
те је преузео облик шећерних таблета,
инјекција са водом,
па чак и лажних операција.
Ускоро су доктори схватили
да овакво обмањивање људи има још једну употребу -
у клиничким испитивањима.
До 1950-их година,
истраживачи су користили плацебо као стандардно средство
да испитају нове видове лечења.
За процену новог лека, на пример,
половина пацијената у испитивању могла је добити стварну пилулу.
Друга половина би добила плацебо који је исто изгледао.
Пошто пацијенти не би знали да ли су добили праву ствар или варку,
резултати не би били пристрасни,
веровали су истраживачи.
Затим, ако би нови лек показао да је знатно кориснији од плацеба,
то је доказивало да је ефикасан.
Данас се ређе дешава да се плацебо овако користи због етичких питања.
Ако је могуће упоредити нови лек са старијом верзијом,
или неки други постојећи лек,
то се пре користи од једноставног непостојања лечења за некога,
посебно ако имају озбиљно обољење.
У овим случајевима, плацебо се често користи као контрола
да би се прилагодило испитивање,
да би се последице новог лека у односу на стари или алтернативни
могле прецизно упоредити.
Међутим, наравно, знамо да плацебо лекови имају и сопствено дејство, такође.
Захваљујући плацебо ефекту,
пацијентима оболелим од различитих болести је било боље,
што укључује срчане проблеме,
астму
и јаке болове,
иако су само узели лажни лек или били подвргнути лажној операцији.
Још увек покушавамо да разумемо разлоге.
Неки верују да плацебо ефекат није стваран,
већ да се једноставно меша са другим факторима,
као што је да пацијенти покушавају да удовоље доктору
тако што лажно извештавају о побољшању.
Са друге стране,
истраживачи мисле да, ако особа верује да је лажно лечење стварно,
њихова очекивања опоравка заправо покрећу физиолошке факторе
који побољшавају њихове симптоме.
Изгледа да плацебо лекови могу да изазову мерљиве промене у крвном притиску,
брзини откуцаја срца,
као и отпуштање хемикалија које умањују бол, као што је ендорфин.
То објашњава зашто субјекти у истраживањима бола
често изјављују да им плацебо умањује осећај нелагодности.
Плацебо лекови могу чак да умање нивое хормона стреса,
као што је адреналин,
који може да успори штетне последице неког обољења.
Па, зар не треба да величамо бизарну корист од плацеба?
Не нужно.
Ако нека особа верује да ју је лажно лечење излечило,
може пропустити лекове и терапије које доказано функционишу.
Поред тога, позитивни ефекти могу временом да избледе,
а то се често и дешава.
Плацебо лекови, такође, замагљују клиничке резултате,
због чега су научници још више мотивисани да открију
како поседују толику моћ над нама.
Упркос свему што знамо о људском телу,
ипак постоје неке чудне и дуготрајне мистерије,
као што је плацебо ефекат.
Каква још неоткривена чудеса можда постоје у нама?
Лако је истраживати свет око нас
и заборавити да се једна од његових најфасцинантнијих ствари
налази баш иза наших очију.