Blogger, filmrendező és hentes vagyok.
Mindjárt elmagyarázom, hogy mi köze egymáshoz a három identitásnak.
Négy évvel ezelőtt kezdődött.
Egy barátom és én New York egyik
élénkebb mecsetében ünnepeltük a ramadán első estéjét.
Szakállas, sapkás férfiak nyüzsögtek az utcákon.
Egy FBI-ügynök rögtön elélvezett volna! (Nevetés)
Mi, a közösség tagjai, tudtuk mennyire vendégszerető egy mecset.
Az utóbbi évek során fotókon csak
élettelen, hideg betontömbként jelent meg,
pont mint az amerikai muszlimok életének sajtóból ismert közhelyes ábrázolása.
Elkeserített ez a torzkép.
A barátom és én hát kiötlöttük,
hogy a ramadán minden estéjét más mecsetben
és más államban ünnepeljük,
és egy blogon megosztjuk élményeinket.
A blog címe "30 Mecset 30 Nap Alatt" lett.
Mind az ötven államot végigjártuk.
Több mint száz nagyon eltérő muszlim közösségről írtunk.
Voltak köztük kambodzsai menekültek a Los Angeles-i nyomortelepeken,
s voltak dél-karolinai erdőkben élő afroamerikai dervisek is.
A blogunkban Amerika csodás, árnyalt portréja körvonalazódott.
A médiavisszhang miatt a helyi újságírók
újra felkeresték helyi muszlim közösségeiket.
De leginkább annak örültünk, hogy világszerte sokan követték példánkat,
s ők is 30 mecsetes útra indultak.
Két NFL-es amerikaifutball-játékos
külön szabadságot vett ki emiatt.
Ahogy a '30 Mecset' blog világszerte egyre népszerűbb lett,
én épp Pakisztánban vesztegeltem egy filmprojekt miatt.
Omar, a társrendezőm, és én, majdnem összevesztünk
barátainkkal a filmünk reklámozásán.
A címe 'These Birds Walk'.
Akaratos kis utcagyerekekről szól,
akik valami családféleségre vágynak.
A családi- és a fiatalok közti viszály összetettségét akartuk kiemelni,
de a barátaink egyre csak nógattak, hogy legyen már benne valami
a dróntámadásokról is, mert úgy aktuálisabb lesz a film.
Ez azonban szociopolitikus jelképet csinált volna azokból,
akik ránk bízták életük történetét.
Nem hallgattunk barátainkra.
Inkább a gyöngéd szeretet gesztusait
és a fiatalság vakmerő húzásait méltattuk.
A mi filmélményünk egyetlen célja az empátia,
egy érzés, amely hiányzik
az amerikai film világából.
A filmünk fesztiválokon és mozikban került világszerte bemutatásra.
Végre én is hazakerültem New York-ba.
Sok szabadidőm volt, és kevés pénzem.
Így feleségem megkért, hogy főzzek többet.
S mikor leugrottam a sarki henteshez 'helál' húsért,
fura érzésem támadt.
Ha nem hallottátok még a 'helál' szót, azt jelenti, hogy az állatot
az iszlám szigorú előírásai szerint nevelték és vágták le.
Sajnos az Amerikában kapható helál hús többsége nem felel meg
az iszlám szigorú előírásainak.
Minél többet hallottam az etikátlan gyakorlatokról,
annál rosszabbul éreztem magam,
főleg mert a saját közösségem üzletei
húztak hasznot konzervatív elveimből.
Néhány haverom és én, felindulásunkban, és minden szakmai tapasztalat nélkül
nyitottunk egy húsüzletet
a manhattan-i East Village divatnegyedének szívében.
(Nevetés)
'Honest Chops' az üzlet neve.
Vallásunk szellemiségében csak emberségesen nevelt és vágott
biohúst vásárolunk fel, és megfizethető áron értékesítjük.
Üzletünknek nincs párja Amerikában.
Hihetetlen, de vásárlóink 90 százaléka
még csak nem is muszlim!
Sokan először kerülnek az iszlámmal
ilyen közeli kapcsolatba.
Ez a sok különböző projekt -- (nevetés) --
nyugtalanságom miatt van.
Zsigeri válasz azoknak az üzleteknek és kurátoroknak,
akik közhelyeket gyártanak vallásomról és közösségemről.
Egy esélyünk van a győzelemre: más szabályok szerint kell játszanunk.
Találékonyaknak kell lennünk.
Mindazon a bizalmon, és szeretetteli közeledésen keresztül
amit csak mi hívők vihetünk be hitünk ábrázolásába,
visszanyerhetjük hitünk igazi képét minden filmkockán,
minden szelet húsban. Ha tömegcikket csinálunk történeteinkből
nemcsak kudarcot vallunk,
hanem a több pénzzel és erőforrással rendelkezőek kezében hagyjuk
megfogalmazásukat.
A leleményesség nem újdonsággal és relevanciával házal.
Közösségünk természetéből fakad. Hiszen őrülten szép és gazdag világ.
Kötelességünk megalkuvást nem tűrően követelni az elismerést és a tiszteletet.
Köszönöm!
(Taps)