Manau, ką aš dabar padarysiu,
tai pradėsiu paprastu prašymu.
Norėčiau, kad jūs visi
trumpam sustotumėt,
jūs nelaimingi silpnavaliai,
ir kruopščiai įvertintumėt savo apgailėtiną būtį.
(Juokas)
Tai buvo patarimas,
kurį Šv. Benediktas davė savo nustebusiems pasekėjams
penktame amžiuje.
Tai patarimas, kurio pats nusprendžiau laikytis,
kai man sukako 40.
Iki tol aš buvau pavyzdinis korporacinis kovotojas:
aš valgiau per daug,
aš gėriau per daug, aš dirbau per ilgai
ir aš nekreipiau dėmesio į savo šeimą.
Nusprendžiau, kad bandysiu
pakeisti savo gyvenimą.
Tiksliau, nusprendžiau,
kad bandysiu suderinti
darbą ir asmeninį gyvenimą.
Taigi išėjau iš darbo
ir praleidau metus namuose
su savo žmona ir keturiais mažais vaikais.
Bet viskas, ką supratau
apie darbą ir asmeninį gyvenimą per tuos metus,
kad yra paprasta
suderinti darbą iš šeimą,
kai neturėjau jokio darbo.
(Juokas)
Nelabai naudingas įgūdis,
ypač, kai pinigai baigia ištirpti.
Taigi grįžau atgal į darbą,
ir šiuos septynerius metus praleidau
su juo kovojant, mokantis
ir rašant apie asmeninio gyvenimo ir darbo suderinimą.
Ir turiu keturis pastebėjimus,
kuriais šiandien norėčiau pasidalinti su jumis.
Pirmasis,
kad visuomenė pasistūmėtų su šia problema,
mums reikia atviros diskusijos.
Bet problema yra ta,
kad žmonės šneka per daug nesąmonių
apie darbo ir asmeninio gyvenimo suderinimą.
Visos diskusijos apie lankstų grafiką
ar penktadieniais rengtis kasdieniškai,
apie tėvystės atostogas,
tik užglaisto esminę problemą,
kuri yra,
kad kai kurie darbai ir profesiniai pasirinkimai
yra fundamentaliai nesuderinami
su reikšmingais
kasdieniniais įsipareigojimais
turint jauną šeimą.
Pirmasis bet kokios problemos sprendimo žingsnis
yra pripažinimas situacijos, kurioje esi, realumas.
O mūsų visuomenės realybė
yra tai, kad tūkstančių
tūkstančiai žmonių
gyvena tyliai, klykiančiame beviltiškume,
dirbdami ilgai ir sunkiai
darbuose, kurių nekenčia,
tam, kad galėtų nusipirkti daiktų, kurių jiems nereikia
ir sužavėtų žmones, kurių jie nemėgsta.
(Juokas)
(Plojimai)
Mano požiūriu, penktadieniais ėjimas į darbą su džinsais ir marškinėliais
pačios problemos esmės nepaliečia.
(Juokas)
Mano antras pastebėjimas yra tai,
jog mums reikia suvokti tiesą:
vyriausybės ir korporacijos
šios problemos už mus neišspręs.
Turim nustoti to tikėtis iš kitų;
kiekvienam iš mūsų asmeniškai
reikia pasirinkti ir prisiimti atsakomybę
už tai, kokiu gyvenimo keliu eisime.
Jeigu tu pats nekursi savo gyvenimo,
kas nors kitas jį sukurs už tave
ir tau gali nepatikti
jų pusiausvyros supratimas.
Tai ypač svarbu --
šito juk neįdės į ineternetą, ar ne? Mane už tai atleistų --
tai ypač svarbu,
kad jūs niekuomet nepaliktumėt savo gyvenimo kokybės
komercinės korporacijos rankose.
Aš nešneku vien apie blogas įmonės --
žmogaus sielos skerdyklas, kaip aš jas vadinu.
(Juokas)
Aš šneku apie visas įmones.
Nes komercinės įmonės
iš prigimties yra sukurtos
iš tavęs paimti tiek,
kiek paėmę, dar išsisuktų.
Tai jų prigimtis, tai jų DNR,
tai yra tai, ką jie daro --
net ir geros, gerais ketinimais paremtos įmonės.
Viena vertus,
vaikų priežiūros patalpų įrengimas darbuose
yra nuostabu.
Kita vertus, tai tikras košmaras:
tai tik reiškia, kad tu dar daugiau laiko praleisi prakeiktam darbe.
Mes turim būti atsakingi
kurdami ir išlaikydami
ribas, kurių mes norime savo gyvenime.
Trečiasis pastebėjimas:
mes turim būti atsargūs
pasirinkdami laikotarpį
kuriuo vertinsim gyvenimo pusiausvyrą.
Prieš grįždamas į darbą,
po metų praleistų namie,
aš prisėdau
ir surašiau
detalų, žingsnis po žingsnio, aprašymą
idealiai subalansuotos dienos,
kurios aš trokščiau.
Buvo maždaug tokia:
Atsikėliau gerai pailsėjęs
po gero nakties miego.
Pasimylėjau.
Pavedžiojau šunį.
Papusryčiavau su žmona ir vaikais.
Vėl pasimylėjau.
(Juokas)
Pakeliui į darbą, nuvežiau vaikus į mokyklą.
Padirbau tris valandas.
Pažaidžiau sportinį žaidimą su draugu per pietus.
Dar padirbau tris valandas.
Anksti vakare susitikau su keliais draugais bare išgerti.
Parvažiavau namo pavakarieniauti
su žmona ir vaikais.
Meditavau pusvalandį.
Pasimylėjau.
Pavedžiojau šunį. Vėl pasimylėjau.
Nuėjau į lovą.
(Plojimai)
Kaip dažnai, galvojat, išgyvenau tokią dieną?
(Juokas)
Mes turim būti realistai.
Jūs negalit visko padaryti per vieną dieną.
Mes turime prailginti laikotarpius
kuriais remiantis vertinsim savo gyvenimo pusiausvyra,
bet mums reikia juos prailginti
nepakliūdami į spąstus
kaip "Aš pagyvensiu, kai išeisiu į pensija,
kai mano vaikai išsikraustys,
kai mano žmona mane paliks, kai mano sveikata ims šlubuoti,
kai nebeturėsiu draugų ir jokių pomėgių".
(Juokas)
Dienos per trumpos, o kai esi pensijoj - per ilgos.
Kažkur turi būti viduriukas.
Ketvirtas pastebėjimas:
Mums reikia siekti pusiausvyros
harmoningai.
Pernai metais mane aplankė draugė --
ir ji neprieštarauja, kad jums papasakočiau šią istoriją -- mano draugė pernai aplankė mane
ir pasakė: "Nigel, aš perskaičiau tavo knygą.
Ir aš supratau, kad mano gyvenimas visiškai išėjęs iš pusiausvyros.
Jis visiškai užgožtas darbo.
Aš dirbu 10 valandų per dieną, dvi valandas kasdien praleidžiu važiuodama.
Visi mano santykiai žlugo.
Mano gyvenime neliko nieko,
išskyrus darbą.
Taigi aš nusprendžiau susiimti ir viską sudėlioti į savo vietas.
Todėl pradėjau lankyti sporto klubą."
(Juokas)
Nenoriu šaipytis,
bet būti sveika 10 val. dirbančia ofiso žiurke
nėra labiau subalansuota, tai tik sveikiau.
(Juokas)
Nors ir reikalingi fiziniai pratimai,
gyvenimas susideda iš daugiau dalių.
Yra intelektinė dalis, yra jausmų dalis,
yra dvasinė dalis.
Ir pasiekti pusiausvyrą,
tikiu, kad galima tik puoselėjant
visas šias sritis --
neužtenka 50 atsilenkimų presui.
O tai gali būti sunku.
Nes žmonės sako: "Po velniais, aš neturiu laiko sportuoti,
o tu nori, kad eičiau į bažnyčią ir skambinčiau savo mamai".
Iš aš suprantu.
Aš tikrai suprantu kaip tai gali būti sunku.
Bet prieš kelis metus buvęs atsitikimas leido
man į viską pažvelgti kitu kampu.
Mano žmona, kuri šiandien yra kažkur publikoje,
paskambino man į darbą
ir pasakė: "Nigel, tu turi paimti mūsų jauniausią sūnų",
Harry "iš mokyklos".
Nes tą vakarą ji turėjo būti kažkur kitur su mūsų likusiais trim vaikais.
Taigi aš išvažiavau iš darbo valanda ankščiau
ir paėmiau Harį nuo mokyklos vartų.
Mes nužingsniavome į vietinį parką,
kvailiojome ant sūpynių, pažaidėm kelis vaikiškus žaidimus.
Tada su juo užkilom į kalną, į vietinę kavinę,
ir suvalgėm picą su arbata,
tada nusileidom nuo kalno namo,
kur aš jį išmaudžiau
ir aprengiau pižama su Betmenu.
Tada paskaičiau jam skyrių
iš Roald Dahl knygos "Džeimsas ir milžiniškas persikas".
Tada paguldžiau jį į lovą, užkamšiau,
pabučiavau į kaktą ir pasakiau "Labanakt, drauguži"
ir išėjau iš jo kambario.
Kai išeidinėjau iš jo kambario,
jis pasakė - "Tėti?", aš - "Taip, drauguži?"
jis tęsė - "Tėti, tai buvo pati geriausia
diena mano gyvenime".
Aš nieko nepadariau,
nenuvežiau jo į Disneilendą, nenupirkau jam Playstation.
Noriu pasakyti,
kad smulkmenos svarbu.
Gyventi subalansuotai
nereiškia imtis dramatiškų pokyčių gyvenime.
Su mažiausiomis pastangomis
teisingose vietose,
gali radikaliai pakeisti santykių kokybę
ir savo gyvenimo kokybę.
Dar daugiau, aš manau,
tai pakeistų visuomenę.
Nes jeigu pakankamai žmonių tai padarytų,
mes galim pakeisti visuomenės sėkmės suvokimą
nuo kvailai paprastos sąvokos,
kad laimi turintis daugiausiai pinigų kai miršta,
į suprantamesnę ir subalansuotą apibrėžimą,
kaip atrodo sėkmingai nugyventas gyvenimas.
Ir tai, mano nuomone,
yra idėja verta pasidalinimo.
(Plojimai)