Dječji simptomi počinju
s blagom groznicom, glavoboljom, bolovima u mišićima,
nakon čega slijede povraćanje i proljev,
zatim krvarenje iz usta, nosa i desni.
Slijedi smrt u obliku zatajenja organa zbog niskog krvnog tlaka.
Zvuči poznato?
Ako mislite da je to ebola,
zapravo, u ovom slučaju, nije.
To je ekstremni oblik dengi groznice, bolesti koju uzrokuju komarci
i za koju također ne postoji učinkovita terapija ili cjepivo
i koja ubija 22,000 ljudi godišnje.
To je zapravo dvostruko više ljudi
od onih ubijenih ebolom
u gotovo četiri desetljeća koliko znamo za nju.
Što se tiče ospica, koje su često na vijestima u posljednje vrijeme,
smrtnost je zapravo deset puta veća.
Ipak, protekle godine
ebola je zauzela sve naslove i strah.
Očito postoji neki razlog,
nešto što nas plaši i fascinira
više nego druge bolesti.
Ali što je to točno?
Pa, teško je zaraziti se ebolom,
ali ako se to dogodi, rizik užasne smrti je visok.
Zašto?
Zato što trenutno nemamo nikakvu učinkovitu terapiju ili dostupno cjepivo.
Dakle, to je ključ.
Jednog dana možda ćemo imati.
Dakle, s pravom se bojimo ebole
zato što ne ubija toliko ljudi poput drugih bolesti.
Zapravo, puno se teže prenosi od drugih virusa, kao na primjer gripe ili ospica.
Bojimo se ebole zbog činjenice da nas ubija i da ju ne možemo izliječiti.
Bojimo se određene neizbježnosti koja dolazi s ebolom.
Ebola posjeduje neizbježnost koja kao da prkosi današnjoj modernoj medicini.
Ali čekajte malo, zašto je tome tako?
Znamo za ebolu od 1976.
Znamo za što je sposobna.
Imali smo dovoljno prilika da ju proučimo
u 24 epidemije koje su se zbile.
I zapravo imamo moguća cjepiva koja su dostupna
već preko deset godina.
Zašto da cjepiva tek sada prolaze klinička testiranja?
Ovome je razlog osnovni problem koji imamo
s razvojem cjepiva za zarazne bolesti.
Glasi ovako nekako:
Ljudi koji su najrizičnija skupina za te bolesti
su ujedno i ljudi koji su najmanje u mogućnosti platiti cjepiva.
Zbog toga tržište nema inicijativu
za proizvodnju i razvoj cjepiva
osim ako velik broj ljudi koji riskiraju oboljenje nije u bogatim zemljama.
Jednostavno je tržišno preriskantno.
Što se ebole tiče, ne postoji nikakvo tržište,
tako da je jedini razlog što imamo dva cjepiva u stadiju kliničkih istraživanja
zapravo strah u nekoj zabludi.
Ebolu se relativno ignoriralo
do 11. rujna i napada bedrenicom,
kada su ljudi odjednom počeli doživljavati ebolu
kao potencijalno oružje bioterorizma.
Zbog čega onda cjepivo protiv ebole još nije potpuno razvijeno?
Pa ,djelomično zato što je stvarno teško --
ili se smatra teškim -- naoružati virus,
ali uglavnom zbog financijskog rizika razvijanja tog cjepiva.
I tu je zapravo poanta.
Tužna stvarnost je da razvijemo cjepiva,
ne prema riziku koji patogen predstavlja za ljude,
nego prema ekonomskom riziku razvoja cjepiva.
Razvoj cjepiva je skup i kompliciran.
Može koštati stotine milijuna dolara
da se čak vrlo dobro poznat antigen pretvori u učinkovito cjepivo.
Srećom, za bolesti kao što je ebola
postoje načini kojima možemo ukloniti neke od prepreka.
Prvi način je prepoznati potpuni neuspjeh tržišta.
U tom slučaju, ako želimo cjepiva,
moramo dati poticaj ili neku vrstu novčane subvencije.
Također moramo biti bolji u dokučivanju
koje nas bolesti najviše ugrožavaju.
Stvaranjem mogućnosti u državama, stvaramo mogućnost
za te države da stvore epidemiološke i laboratorijske veze
koje su u mogućnosti prikupiti i kategorizirati te patogene.
Podaci iz toga se tada mogu iskoristiti
za razumijevanje zamljopisne i genetske raznolikosti,
koji se zatim mogu iskoristiti za razumijevanje
kako se mijenjaju imunološki
i koji tip reakcija uzrokuju.
To možemo napraviti,
ali da bismo to učinili, ako se želimo suočiti s potpunim neuspjehom tržišta,
moramo promijeniti način kako gledamo na zarazne bolesti i njihovu prevenciju.
Moramo prestati čekati dokaze
da je bolest postala globalna prijetnja prije no što ju smatramo prijetnjom.
Dakle, što se ebole tiče,
paranoični strah od zarazne bolesti,
kojeg prati par slučajeva prijenosa u bogate zemlje,
poveo je globalno društvo u jedinstvo
i radom posvećenih kompanija za razvoj cjepiva
sada imamo ovo:
Dva cjepiva protiv ebole na testiranju učinkovitosti u zemljama pogođenim ebolom
(Pljesak)
i niz cjepiva koja slijede.
Svake godine, trošimo milijarde dolara
održavajući flotu nuklearnih podmornica u stalnoj ophodnji oceana
da nas zaštite od prijetnje koja se gotovo sigurno nikada neće obistiniti.
Istovremeno, gotovo ništa ne trošimo
da se zaštitimo od nečeg toliko bliskog i evolucijski sigurnog
kao epidemijske zarazne bolesti.
I nemojte pogrešno misliti -- ovo nije pitanje "ako", nego pitanje "kada".
Ovi će virusi nastaviti evoluirati
i prijetit će svijetu.
A cjepiva su naša najbolja obrana.
Dakle, ako želimo spriječiti epidemije kao što je ebola,
moramo riskirati ulaganjem u razvoj
i masovnu proizvodnju cjepiva.
I moramo na ovo gledati kao na posljednju opomenu --
nešto za što se trebamo pobrinuti da bude dostupno,
ali istovremeno se moleći da to nikada nećemo morati iskoristiti.
Hvala vam.
(Pljesak)