Esimesed sümptomid on lapsel
kerge palavik, peavalu ja lihasevalu,
millele järgneb oksendamine ja kõhulahtisus,
seejärel hakkavad veritsema tema suu, nina ja igemed.
Surm saabub madalast vererõhust tingitud elundipuudulikkuse tagajärjel.
Tuleb tuttav ette?
Kui arvad, et see on ebola,
siis antud juhul pole see nii.
See on raskekujuline dengue palavik, sääskedega leviv haigus,
millele samuti pole tõhusat ravi ega vaktsiini
ja millesse sureb 22 000 inimest aastas.
Seda on tegelikult kaks korda rohkem kui neid,
kes on surnud ebolasse
ligi nelja aastakümne jooksul, mil seda haigust on tuntud.
Leetrite puhul, millest on nüüd uudistes palju juttu,
on suremus kümme korda suuremgi.
Viimasel aastal
on aga ebola hõivanud kõik esiküljed ja külvanud hirmu.
On näha, et ebola puudutab meid väga sügaval tasandil,
ta on ühtaegu hirmutav ja paeluv
palju enam kui teised haigused.
Mis see siis täpselt on?
Ebolasse pole lihtne haigestuda,
ent kui sa haigestud, siis on suur tõenäosus, et sured piinarikkalt.
Miks?
Sest praegu pole olemas sellele mingit tõhusat ravi või vaktsiini.
See annabki vihje.
Me võime ühel päeval sellesse haigestuda.
Seepärast me kardame õigusega ebolat,
sest ... see küll ei tapa nii paljusid kui teised haigused.
Tegelikult on see palju vähem nakkav kui gripp või leetrid.
Aga me kardame ebolat, sest see on surmav ja me ei oska seda ravida.
Me kardame seda paratamatust, mis ebolaga kaasneb.
Ebolat saadab teatav paratamatus, mis esitab tänapäeva arstiteadusele väljakutse
Miks on see aga nii?
Oleme olnud ebolast teadlikud 1976. aastast alates.
Me teame, milleks ta on võimeline.
Meil on olnud ohtralt võimalusi seda uurida
seni aset leidnud 24 haiguspuhangu jooksul,
Ja tegelikult on meil olnud ka võimalikud vaktsiinid olemas
juba üle kümne aasta.
Miks on need vaktsiinid alles kliiniliste katsete etapis?
Siit tulenebki aga meie põhiprobleem
nakkushaiguste vaktsiinide väljatöötamises.
Ma sõnastaksin selle nii:
inimesed, kel on suurem oht neisse haigustesse haigestuda
on need, kel on vähem võimalusi vaktsiinide eest maksta.
Tootajate meelest pole selliste vaktsiinide
tootmine majanduslikult tulus enne,
kui haigus ei ohusta jõukamate riikide elanikke.
Majanduslikus mõttes liiga riskantne äri.
Ebolast rääkides pole turgu ollagi.
Ainus põhjus, miks kaks vaktsiini on kliiniliste katsete lõppfaasis,
on tegelikult mõneti alusetu hirm.
Ebolat ignoreeriti
kuni 11. septembri ja antraksi rünnakuteni,
mil ühtäkki inimesed adusid, et ebolat
võidakse kasutada biorelvana.
Miks polnud ebola vaktsiini selleks ajaks välja töötatud?
Osaliselt seepärast, et oli väga raske -
või peeti väga raskeks - viirust relvaks muuta,
kuid põhiliselt, kuna arendusega kaasnes finantsrisk.
Ja selles asi ongi.
On kurb tõsiasi, et vaktsiine arendatakse
mitte tulenevalt haigustekitaja ohtlikkusest,
vaid hinnates riski, kuivõrd see äriliselt ära tasuks.
Vaktsiini väljatöötamine on kallis ja keeruline.
Võib kuluda sadu miljoneid dollareid,
et muuta ka mõni tuntud antigeen toimivaks vaktsiiniks.
Õnneks saame ebola sarnaste haiguste puhul
midagi teha ära selleks, et neid takistusi kõrvaldada.
Esiteks tuleb ära tunda, millal eksisteerib turutõrge.
Sel juhul, kui me soovime vaktsiine,
tuleb pakkuda stiimuleid või võimaldada toetust.
Samuti on vaja rohkem pingutada, et suudaksime kindlaks teha,
haigused, mis meid enim ohustavad.
Toetades riikide võimekust anname neile võimaluse
ehitada üles epidemioloogiline ja laboratoorne võrgustik,
mis suudaks patogeene koguda ja tuvastada.
Nende andmeid saab siis kasutada selleks,
et mõista geograafilisi ja geneetilisi erinevusi,
mida omakorda saab kasutada selleks, et mõista,
kuidas need on muutunud immunoloogiliselt
ja milliseid reaktsioone need tekitavad.
Seda kõike on võimalik teha,
kuid selleks, et tulla toime täieliku turutõrke olukorras,
tuleb muuta senist ennetustööd ja suhtumist nakkushaigustesse.
Pole aega oodata, kuni on ilmselge,
et haigus on levinud globaalselt enne kui me sellest arugi saame.
Ebola puhul sundis paranoiline hirm nakkuse ees,
mille järgnesid vaid üksikud haigusjuhud jõukamates riikides,
globaalset üldsust tegema ühiseid jõupingutusi.
Koostöös vaktsiinifirmadega
oleme saavutanud selle:
kaks ebola vaktsiini, mida katsetatakse ebola kolletega riikides, ...
(Aplaus)
... ja tulemas on veel hulk vaktsiine.
Igal aastal me kulutame miljardeid dollareid,
et hoida tuumaallveelaevu ookeanides patrullimas
ja kaitsmas meid ohu eest, mida ilmselt mitte kunagi ei tekigi.
Samas ei kuluta me praktiliselt sentigi sellele,
et hoida ära midagi meid otseselt puudutavat ja evolutsiooniliselt tõenäolist
nagu seda on nakkushaiguste epideemiad.
Siin pole kahtlust, et küsimus on pigem millal see juhtub, mitte kas see juhtub.
Viirused arenevad pidevalt
ja ohustavad jätkuvalt kogu maailma.
Ja vaktsiinid on meie parim kaitse.
Kui me tahame vältida selliseid epideemiaid nagu ebola,
tuleb meil riskida investeerimisega vaktsiinide väljatöötamisse
ja nende varude soetamisse.
Peaksime suhtuma vaktsiinidesse kui ülimasse heidutusvahendisse -
midagi, mis peaks kindlasti olemas olema,
kuid mida poleks loodetavasti vaja kunagi kasutada.
Aitäh.
(Aplaus)