Jsem umělec a vyřezávám z knih.
Toto je jedna z mých prvních prací.
Nazývá se „Alternativní cesta k poznání“.
Chtěl jsem naskládat knihy na sebe, aby si lidé vcházející do galerie mysleli,
že se dívají na obyčejnou hromadu knih,
ale jakmile by přišli blíž, uviděli by v ní nahrubo vyřezanou díru.
A zajímali by se, co se stalo a proč
a přemýšleli by, z čeho ta kniha je.
Zajímám se o texturu,
ale více mě zajímají text a obrázky, které se v knihách nacházejí.
U většiny svých prací slepuji konce knihy hustým lakem,
takže na vnější straně knihy vytvoří jakousi kůži.
Stane se z toho pevný materiál, ale stránky uvnitř zůstávají volné.
Pak vyřezávám do povrchu knihy,
s ničím nehýbu a nic nepřidávám.
Prostě jen oříznu nožem cokoli, co mi přijde zajímavé.
Takže vše, co vidíte uvnitř hotového díla,
je přesně na tom místě, kde to v knize bylo, než jsem začal.
Svým způsobem svou práci beru jako nějaký remix,
protože pracuji s materiálem někoho jiného,
což je to samé, jako když DJ pracuje s hudbou někoho jiného.
Tohle původně byla kniha s obrazy renesančního umělce Raffaela
a tím, že jsem vzal jeho práci, zremixoval ji, vyřezal do ní něco,
ji svým způsobem přetvářím do něčeho novějšího a modernějšího.
Také přemýšlím o tom, jak knihu vymanit z tradičního pojetí
a potlačit její lineární formát
a zkouším potlačit strukturu knihy samotné ‒
aby se stala zcela skulpturální.
Používám svorky a provazy a celou řadu materiálů, závaží,
abych zafixoval věci na svém místě předtím, než je nalakuji
a mohl je natvarovat, než začnu.
Takže z něčeho takového ‒
může vzniknout například toto,
což je vyrobeno z jednoho slovníku.
Nebo z něčeho takového ‒
se může stát tohle.
Nebo tahle věc,
u níž ještě nikdo neví, co to bude nebo proč je to v mém studiu,
se stane něčím takovým.
Myslím, že jedním z důvodů, proč lidi znepokojuje ničení knih,
proč je neradi trhají
a už vůbec se jim nechce je vyhazovat,
je ten, že o nich uvažují jako o živých věcech.
Přemýšlíme o nich jako o těle.
Pokud jde o velikost, jsou vytvořeny v poměru k našemu tělu,
ale mají také potenciál pokračovat v růstu
a stávat se novými věcmi.
Takže knihy jsou vskutku živé.
Přemýšlím o knize jako o tělu
a uvažuji o ní jako o technologii,
pohlížím na ni jako na nástroj.
Také o ní přemýšlím jako o stroji.
Ale také jako o krajině.
Toto jsou všechny díly encyklopedie spojené a osmirkované dohromady
a jak se jimi prořezávám,
rozhoduji se, co si vyberu.
U encyklopedie jsem si mohl vybrat cokoli,
ale zaměřil jsem se výhradně na obrázky krajin.
Na materiál samotný používám smirkový papír
a opracovávám okraje, takže nejenom obrázky krajiny,
ale i samotný materiál připomíná krajinu.
Když se prořezávám knihou,
zamýšlím se nad obrázky, ale přemýšlím také o textu.
O obojím přemýšlím dost podobně.
Protože je zajímavé, že když čteme text,
když čteme nějakou knihu, ukládají se nám v hlavě obrazy,
takže si ji jakoby zaplňujeme.
Když čteme text, vytváříme si něco jako obrazy
a když se díváme na obraz, používáme řeč,
abychom porozuměli tomu, na co se díváme.
Je to tak trochu jing a jang,
dvě strany jedné věci.
Tvořím dílo, které si divák sám doplní.
Považuji svou práci téměř za archeologii.
Prokopávám se a snažím se vyzvednout dosud neobjevené,
objevuji, kam až mohu zajít
a obnažuji to uvnitř vlastního díla.
Zároveň se zabývám
úvahami o ztracených záznamech
a o tom, co se děje teď, kdy je většina informací nehmotných,
a zabývám se tou představou ztráty.
Myslím na to, že nejde jen o formáty, které se v počítačích neustále obměňují,
ale i o informace samotné,
které teď nikde fyzicky nezálohujeme
a které musí být neustále aktualizovány, abychom o ně nepřišli.
Mám ve svém studiu několik slovníků
a počítač používám každý den.
Když si potřebuji vyhledat slovo, tak jdu k počítači,
protože mohu jít přímo a ihned k tomu, co hledám.
Myslím si, že kniha vlastně nikdy nebyla
tím správným formátem pro nelineární informace,
což je důvod, proč jsou příručky
ohroženy jako první nebo brzy upadají v zapomnění.
Nemyslím si ale, že knihy někdy opravdu zaniknou.
Lidé si myslí, že když teď máme digitální technologie,
že knihy zaniknou
a na každém kroku vidíme, jak se věci mění a vyvíjejí.
Myslím si, že se knihy budou vyvíjet
a stejně jako lidé říkali, že zaniknou obrazy,
když se fotografie a potisk staly běžnou záležitostí,
tak to malbě vlastně umožnilo opustit každodenní rutinu.
Umožnilo jí to oprostit se od rutinního vyprávění příběhů.
Osvobodila se a mohla vyprávět svůj vlastní příběh.
Tehdy z toho vzešel modernismus
a bylo vidět, jak se malba vydala různými směry.
A to stejné se teď děje s knihami.
Teď, když je většina našich technologií, většina informací,
většina našich osobních a kulturních záznamů v digitální podobě,
myslím, že to vlastně knihám umožňuje stát se něčím novým.
Myslím, že pro umělce jako jsem já, je to velice vzrušující doba
a bude velmi vzrušující sledovat, co se s knihou bude dít v budoucnu.
Děkuji.
(potlesk)