При розробці нового продукту,
сервісу чи бізнесу
єдиний спосіб дізнатися, чи вони вдалі,
чи сам дизайн вдалий --
це побачити, як їх використовують у реальному житті, в контексті.
Я про це думаю щоразу, коли проходжу повз Гайбері Філдз,
що на півночі Лондона.
Там неймовірно красиво.
Це великий відкритий зелений простір.
Навколо стоять георгіанські будівлі.
Але прямо посередині - протоптана стежка.
Очевидно, люди не хочуть обходити весь парк по колу.
Натомість, вони ходять навпростець.
Цей шлях приваблює щоразу більше людей.
Такі доріжки називають "стежками бажань",
і часто вони є шляхами найменшого спротиву.
Я в захваті від них,
тому що вони зазвичай вказують, де дизайн та думка клієнта не співпадає.
Я хочу вибачитися наперед,
тому що після цього ви будете бачити такі випадки повсюди.
Але сьогодні я вибрав три найцікавіші приклади
і поділюся тим, про що вони мені нагадують,
коли йдеться про запуск нового продукту чи сервісу.
Перший приклад - столиця Бразилії - Бразиліа.
Воно нагадує мені, що інколи
при розробці продукту потрібно зосередитися
на реальних потребах клієнтів.
Бразиліа - неймовірне місто.
Його в 50-х спроектував Німеєр.
Це була золота доба польотів,
тож, як бачите, він заклав його у формі літака.
Викликає певну тривогу те,
що він розмістив урядові споруди в "кабіні пілота".
Але якщо збільшити картинку, в самому центрі Бразиліа,
там, де червона цятка,
ви побачите, що він весь всіяний "стежками бажань".
Вони повсюди.
Архітектори думали, що вони створюють дизайн майбутнього.
Вони думали, що в майбутньому ніхто не буде ходити пішки;
що всі їздитимуть на машинах,
а тому не буде потреби в тротуарах.
Але, як бачите, вони потрібні.
Це дуже небезпечні "стежки бажань".
Якщо глянути на ту, що прямо посередині,
видно, що вона перетинає 15 смуг.
Ні для кого не буде сюрпризом,
що в Бразиліа кількість ДТП із пішоходами в 5 разів
більша, ніж у будь-якому місті США.
Люди винахідливі.
Вони завжди знайдуть найлегший шлях
зекономити час та гроші.
Не всі "стежки бажань" небезпечні.
Я це зрозумів в аеропорті Гітроу, коли летів сюди.
Багатьох з нас дратує, коли ми змушені
проходити через магазин Duty-Free.
Я дивуюся тому,
як багато людей відмовляються йти довгою, звивистою дорогою ліворуч
і повертають праворуч,
навпростець, через "стежку бажань".
Ось, що мене цікавить:
Про що думають дизайнери, коли бачать таку поведінку людей?
Вони думають, що ми дурні?
Чи що ми ліниві?
Чи просто приймають таку реальність?
Це все ж їхня робота.
Ми активно допомагаємо їм у розробці продукту.
Наше завдання -- дизайн для реальних потреб.
Бо якщо ми цього не зробимо, це зроблять користувачі.
Друга "стежка бажань", якою я хочу поділитися,
знаходиться в Каліфорнійському університеті.
І вона вчить,
що інколи для того, щоб створити чудовий проект,
його потрібно просто запустити.
Студентські містечка просто всіяні "стежками бажань".
Напевно це тому, що студенти постійно запізнюються і при тому дуже розумні.
То ж вони біжать на свої лекції.
Вони завжди знайдуть, як скоротити шлях.
Проектувальники це врахували.
Тож вони звели будівлі
та декілька місяців спостерігали, як створювалися нові стежки.
Потім вони їх вимостили.
(Сміх)
Надзвичайно розумний підхід.
Дуже часто, запускаючи лише демо-версію проекту,
можна побачити, що людям насправді потрібно.
Наприклад, Аір Муір знав, що він хоче відкрити ресторан.
Але де він має бути?
Яку їжу подавати?
Він запустив проект-
перевізний ресторанчик.
Щодня він переїжджав на нове місце.
На дошці він кожного дня писав нове меню,
щоб зрозуміти, на що є попит.
Сьогодні в нього є мережа ресторанів.
Тому запуск проекту
допомагає віднайти ці "стежки бажань".
Остання на сьогодні "стежка бажань", якою я поділюся --
Національний інститут охорони здоров'я США.
Він є нагадуванням, що світ гнучкий,
і ми повинні вміти підлаштовуватися під його зміни.
Як ви могли зрозуміти, це лікарня.
Зліва я спеціально відмітив онковідділення.
Зазвичай, пацієнти живуть в готелях, що праворуч.
Ця організація завжди орієнтувалася на потреби пацієнтів,
тож вони закупили машини для пацієнтів.
Але після введення хіміотерапії, вони зрозуміли, що
пацієнти рідко користувалися машинами.
Їх надто сильно нудило, тому вони йшли до готелю пішки.
Так утворилася ось ця діагональна "стежка бажань".
Пацієнти прозвали її "Стежка Хіміотерапії".
Спочатку в лікарні пробували ігнорувати цю стежку,
клали поверх неї дерен.
Але пізніше вони усвідомили, що
ця стежка важлива для їхніх пацієнтів.
Тому вони зацементували її.
Я вважаю, що наше завдання - викладати новоутворені "стежки бажань".
Щодо стежки на півночі Лондона,
вона не завжди там була.
Вона з'явилася, тому що
люди добиралися до футбольної арени Арсенал
в дні матчів
зі станцї метро, позначеної праворуч унизу.
І ось вам "стежка бажань".
Якщо ми вернемося на декілька років назад,
коли стадіон лише будували, то побачимо, що
стежки ще не було.
Ми маємо стежити за появою таких стежок
та, при потребі, викладати їх,
як це зробили у цьому випадку.
Хтось встановив шлагбаум,
люди почали обходити його стороною,
тож нову стежку зацементували.
(Сміх)
Це також чудовий приклад, на мою думку,
того, що світ насправді гнучкий.
Він постійно змінюється.
Як бачите на верхньому фото,
там утворюється ще одна "стежка бажань".
Ці три "стежки бажань" нагадують мені,що
дизайн повинен відповідати потребам людей.
На мою думку, увага до бажань користувачів
є найбільшим показником успіху.
Створюйте для реальних потреб
і проектуйте для найменших затрат.
Адже якщо ви цього не зробите,
то зробить хтось інший, можливо, навіть користувач.
Також, найлегший спосіб дізнатися, чого насправді хочуть люди --
це запустити проект.
Ви не знайдете відповіді всередині будівлі.
Вийдіть і побачите, що потрібно вашим клієнтам.
І наостанок, завдяки технологіям,
світ надзвичайно гнучкий.
Він постійно змінюється.
"Стежки бажань" тепер з'являються частіше, ніж будь-коли.
Наше завдання - вибрати правильні з них
і зацементувати їх.
Дуже вам дякую.
(Оплески)