Esmalt tahaksin teile tutvustada kedagi,
kes on veel halvemini riides kui mina.
[Kes see on?]
Ehk märkasite harmoneeruvatele värvidele lisaks ka tätoveeringut:
"Mu keha kuulub mulle".
Aga kes see siin pildil on?
Kas tegu on punkariga,
kes kannab oma vanaema riideid?
Kas see on teismeline 16ndast linnaosast,
kes tahab kõigile vastu hakata?
Ei.
See on meie tervishoiuminister.
Marisol Touraine on Élysée palee ees.
Mullu tähistati aborte reguleeriva Veili seaduse 40. aastapäeva,
seaduse, mis võimaldas naistel saada oma keha peremeheks
tänu võimalusele otsustada ise oma raseduse katkestamise üle.
Mu keha kuulub mulle.
Praegu on see täiesti iseenesestmõistetav.
Siiski oli erakordne, et terve Prantsuse Rahvusassamblee
hääletas üksmeelselt selle märgilise tähtsusega seaduse poolt,
et kinnitada Veili seaduse aktuaalsust.
See on nii iseenesestmõistetav,
et isegi minister on selle oma käsivarrele tätoveerinud.
Siiski ei ole see päris nii.
Tahaksin tuua mõned näited,
mis on ekstreemsed või isegi šokeerivad,
kuid mis näitavad väga ilmekalt,
et paljudel inimestel on tekkinud olukordi, kus on ilmnenud,
et nende keha ei kuulugi neile.
Näiteks ei kuulu mu keha mulle seni, kuni ma elan.
Mul pole õigust rentida välja oma kõhtu.
Paljudes maades ei ole mul õigust müüa oma seksuaalsust.
Mul ei ole õigust määratleda, mis soost ma olen,
enne kui pole arsti ja kohtuniku nõusolekut,
mis kinnitaks mu soolist kuuluvust,
olgu ma siis mees, naine või muu.
Mul ei ole õigust teha oma kehaga kõike, mis pähe tuleb.
Näiteks ei tohi ma teha sellist asja:
[Kääbuseheide]
Tundsite siin ehk ära Leonardo Di Caprio,
kes siin kääbuseheitega tegeles,
aga seda tehakse ka vähemelegantsemalt,
näiteks nii nagu see oli tavaks Morsang-sur-Orge piirkonnas
Essonne'i maakonnas 90ndate alguses.
Morsang-sur-Orge linnapea ütles:
"Kuulge, lõpetage ära,
kääbuseid ei tohi sedasi loopida."
(Naer)
Ja ta keelaski kääbuseheite ära.
Aga kes siis protestima hakkasid?
Kääbuseheitjad leidsid endale pühapäevaks muud meelelahutust,
ilmselt läksid kalale...
Need olid kääbused ise, kes kisama hakkasid,
sest nende jaoks oli see oluline teenimisvõimalus,
lisaks tõi see neile menu naiste hulgas
Aga Riiginõukogu otsustas toetada Morsang-sur-Orge’i keeldu,
juristid teavad seda hästi,
Riiginõukogu ütles, et nii ei tohi teha.
Mul ei ole õigust teha oma kehaga ükskõik mida, et ära surra.
Mul ei ole isegi õigust eutanaasiaks.
Aga mul ei ole ka õigust lasta end ära süüa.
2001. aastal avaldas üks kena Saksa insener kuulutuse,
kus ta otsis vabatahtlikku, keda süüa.
(Naer)
Talle vastas päris mitu huvilist,
nende seast valis ta välja ühe sobiva,
tegi ehk mõnega lõppvoorus ka intervjuu
ja lõpuks valis välja Bernti, kes oli asjaga igati päri.
Nad alustasid sellest, et lõikasid ära Bernti riista
ja sõid selle koos ära,
tõenäoliselt küünlavalguses.
(Naer)
Kuna see väike eelroog neile sobis,
otsustasid nad jätkata -
ja kõike seda filmiti, nii et seda on võimalik vaadata,
soovitan igati, päris tore -
“Armin sõi Bernti”,
Aga tegelikult on see keelatud.
Uskumatu!
Nad ei teinud ju kellelegi liiga!
Aga ei.
Pole lubatud lasta ennast süüa.
Isegi peale surma ei tohi ma teha oma kehaga, mida iganes.
Näiteks ei tohi ma lasta end merre uputada,
isegi kui olen selleks elusana nõusoleku andnud.
Mul ei ole õigust lasta end palsameerida,
kui mu nimi just ei ole Lenin, Mao või Valéry Giscard d’Estaing.
(Naer)
(Aplaus)
Ja mul ei ole ka õigust,
mis on eriti kurb,
lasta ennast krüogeeniliselt külmutada.
On ju küll neid, kes laseksid end külmutada lootuses,
et 10, 100 või miljoni aasta pärast
saab nad üles sulatada,
sest on leitud viis,
kuidas neid uuesti ellu äratada
või saada jagu haigusest, millese nad surid.
Seda on ka juba tehtud.
Näiteks Venemaal või USAs on krüogeenimiskeskused
ja saab näha kirste, kuhu mahub terve keha
või odavamaid, kuhu mahub vaid pea.
(Naer)
Prantsusmaal tuli ühel arstil, doktor Martineaul, hea mõte,
et võiks oma naise ära külmutada.
(Naer)
Ja kui ta nägi, et see õnnestus kenasti,
siis otsustas ta ka ise ennast ära külmutada.
Nüüd on nad igaveseks kokkukülmutatud.
See leidis aset kuskil lossis...
Keegi sai asjast teada ja esitas kaebuse,
et kuidas ikka nii saab, et selles külas on inimesed ära külmunud?
(Naer)
Nende poegadele see aga meeldis,
nad käisid vanemaid aeg-ajalt vaatamas,
see on palju mugavam kui käia surnuaial.
Aga Riiginõukogu ütles, et nii ei tohi.
"Te peate oma vanemad üles sulatama ja ära põletama!
Alle-hopp! Kõik ahju!"
Järgnes pikk kohtuvaidlus,
aga Martineau pojad pidid oma vanemad siiski ära põletama.
Vaesed õnnetud Martineaud,
kes olid unistanud taaskohtumisest miljonite aastate pärast,
et nad ärkavad ellu tulevikus kui seksuaalsus on avalikult lubatud,
kui nad on täis elujõudu ja nooruslikkust,
nüüd on aga kõik mokas, sest nendest on järel vaid tuhk.
(Naer)
Ega need tragöödiad nüüd otseselt meid kõiki ei puuduta,
kui me just ei taha, et meid ära söödaks,
või et meid ära külmutataks
või et meid õhku loobitaks.
Heakene küll, vahet pole.
Probleem on aga selles,
et tegelikult puudutab see meid kõiki.
Prantsuse tsiviilseadustikus on bioeetika seadus aastast 1994,
kehtivad ka erinevad konventsioonid, mida võite vabalt lugeda.
See tähendab, et inimese keha puhul ei kehti eraomandi õigus,
sest seadus ütleb, et inimene ei ole võõrandatav juriidilises mõttes.
Seega ei ole keha inimese põhiomand,
ehk et teil ei ole omandiõigust omaenda kehale.
Nüüd te ütlete, et mis mõttes, Prantsusmaal ongi kõik keelatud?
(Naer)
Aga isegi USAs, mis on ääretult liberaalne riik,
on see samamoodi.
See on tegelikult väga selgelt kirjas
ühes California Ülemkohtu otsuses
John Moore'i kaasuse otsuses.
John Moore oli keegi, kes põdes leukeemiat
1980ndatel aastatel
ja arstidel tuli eemaldada ta põrn.
Nad avastasid, et tema rakud on väga erilised,
sest nad toodavad teatud tüüpi valke
ja seetõttu võtsid arstid ilma John Moore'ile ütlemata
temalt suure koguse rakke, verd, spermat ja luuüdi.
Ma ei kujuta ette, kuidas nad põhjendasid, miks leukeemia raviks
on vaja võtta spermat, aga nii nad tegid.
(Naer)
Ja nendest rakkudest tehti rakuliin,
John Moore'i rakuliin,
mille edasimüügist suurtele farmaatsiafirmadele
teeniti sadu tuhandeid dollareid.
Ja kui John Moore sai teada sellest ärist, küsis ta:
"Miks mulle pole midagi öeldud? Need on ju minu rakud!
Vabandage väga!"
Ja sellest tuli üks suur kohtuasi,
kus kohtuniku otsus oli, et need ei ole tema rakud,
kuna rakud ei saa olla otseselt tema omandis.
Sellisel juhul aga,
kust selline loogika tuleb?
On alust arvata,
et see on suurte monoteistlike religioonide pärand.
Selle põhimõtte sõnastas Apostel Paulus:
“Ihu on Issanda jaoks ja Issand ihu jaoks"
Suurtes monoteistlikes religioonides,
eriti judeokristlikes religioonides,
ei kuulu keha inimesele endale vaid ta kuulub Jumalale.
Inimese keha on hinge väljendus, nagu ütles Aquino Thomas.
Keha on hinge väljendus ja mu hing on surematu,
ta läheb taevariiki.
Ma võiks äkki jõuda ülestõusmisenigi,
kui Riiginõukogu ei nõuaks tuhastamist.
(Naer)
Paavst Pius XII väljendas seda väga üheselt -
nüüd tsiteerin esimest korda avalikult paavst Pius XIIndat,
kes 1954. aastal arstide kongressil esinedes selgitas,
et inimene on vaid oma keha kasutaja,
mitte aga täievoliline omanik.
Meie tänapäevane õigusruum on ilmalik,
see ei ole enam seotud Jumalaga,
Jumala mõiste on lihtsalt asendatud väärikuse mõistega.
Just nii põhjendati kohtuotsuseid, eriti Morsang-Sur-Orge kaasuses,
see oli põhjus, miks Riiginõukogu keelas kääbuste loopimise,
kuna üksikisiku väärikuse kaitset
peetakse avaliku korra üheks elemendiks.
Samas tähendab see, et tänapäeval,
kui Jumala kõiksus enam ei ole osa meie õigusruumist,
on selle rolli endale võtnud riik või siis ühiskond, kuidas soovite.
Riik defineerib igaühe väärikust.
Väärikus on pühadus ilma Jumalata,
kuna inimkeha on põhimõtteliselt püha,
on keelatud sellega toimetada oma suva järgi.
Ma tahan, et te püüaksite mõelda
modernismi põhialuste peale.
Ja kui valitseb immanentsuse printsiip,
siis kellele mu keha kuulub, kui mitte mulle endale?
Kellel peale mu enda on õigus öelda, mis on mu inimväärikusega kooskõlas?
Täpselt nii ütles seda Jock Locke, mitte John Moore,
neid Johne on liiga palju.
John Locke oli minu teada esimene,
kes ütles, et igaüks on iseenda peremees.
Ja ta ei öelnud seda juhuslikult,
ta oli ju ise arst
ja tundis väga hästi inimkeha ja selle toimimst.
Tema eluajal leidis aset kuulsusrikas Inglise revolutsioon,
Õiguste deklaratsiooni revolutsioon,
ühiskondliku leppe teooria,
mis sõnastab võõrandamatud põhiõigused,
ühiskondlikku vastupanu,
mis ütleb, et inimesel on kaasasündinud õigused,
sealhulgas õigus oma keha üle.
Ta ütleb: "Kui inimesel on õigus väliste objektide omamiseks,
kui ma võin omada maailma tänu oma tööle,
läbi selle, et loon lisaväärtust.
siis omanikuks olemise loogika tuleb iseenda omamisest."
Ja kui nüüd mõelda, et igaüks on oma keha peremees,
siis vastavalt klassikalisele jaotusele:
usus, fructus ja abusus.
Usus tähendab kasutamist -
ladinakeelsed terminid on alati toredad.
Usus tähendab kasutusõigust,
kui mul oleks keha kasutusõigus,
siis oleks kääbustel õigus oma ametit väärikalt pidada.
Teiseks, fructus - õigus saada oma varalt kasu,
mis annaks John Moore’ile õigus oma rakkude eest raha saada.
Abusus, muutmisõigus, tähendab seda,
et ma võin oma kehaga teha, mis tahan,
kui tahan end külmutada, on see minu asi.
Mulle tundub, et uus põlvkond
ei taha tunnistada ettemääratud struktuure
ja tahab oma töökoha kujundada ise,
tahab ringi reisides leida oma kutsumuse,
tahab ehitada oma tõelise mina,
olla iseenese loojaks.
Seda on igatahes näha, vahel ka omamoodi naljakas vormis,
kui tõsiselt suhtub uus põlvkond oma kehasse kui eraomandisse,
näiteks tätoveeringuid tehes.
See annab võimaluse määratleda vabamalt ka oma seksuaalsust.
Ühe uurimuse kohaselt
on praegune Z-generatsioon, mis tuli peale Y-põlvkonda,
see põlvkond on post-sooline,
see on midagi enamat kui biseksuaalsus,
kuna igaüks võib ise oma sugu määratleda,
olles natuke üks ja natuke teine.
Ja sellest tuleneb omakorda terve rida järgmisi teemasid.
Näiteks võib inimene olla demiseksuaal,
hallseksuaal,
güneseksuaal,
panseksuaal,
Strauss-Kahn-seksuaal.
Ei, see pole see.
Igatahes on variante palju.
Ma ei teagi neid kõiki,
aga nad on põnevad, soovitan uurida.
Põhimõtteliselt annab see võimaluse
käsitleda kolme suurt tulevikuteemat.
Võimendatud inimese teemat,
transhumanismi teemat
ning andmete ja data teemat.
Kui mul oleks homme võimalik end võimendada,
see tähendab teha endale kunstkäed,
suurendada oma kehaosi, tõsta aju võimekust,
ja muuta oma DNAd.
Kui ma muudan oma DNAd, siis peaksin ju olema enda omanik.
Kui tahaksin homme katsetada, surematuse võimalikkust,
näiteks lastes end külmutada,
see oleks ju päris lahe,
või siis nagu transhumanist Ray Kurzwell seda ettekujutab,
teisaldades oma teadvuse USB pulgale.
Samamoodi saaksin ise määratleda,
kasvõi vastava lepinguga,
seda, kuidas mu keha suhestub maailmaga.
Ja siis see kolmas suur teema,
teema, mis puudutab andmeid ja datat.
Andmeid toodetakse tohututes kogustes
ja nende väärtus on hiiglaslik,
pelgalt Euroopas on aastaks 2020 andmete väärtus tuhat miljardit eurot.
Kui andmetel on nii kõrge väärtus
ja kui on firmasid, kes sellist raha on nõus maksma,
siis ei saa öelda, et teie andmed kuuluksid enam teile.
Samamoodi kui ei saa päriselt omada oma keha,
ei saa päriselt omada ka andmeid,
seda ühel ja samal põhjusel:
et andmeid peetakse indiviidi isiksuse peegelduseks
ja kui õiguslikust aspektist
on isiksus võõrandamatu ja keha ei ole omand.
Kui homme avastame,
et andmed on võimalik kuulutada eraomandiks,
mis on digiajastul sama, mis oli intellektuaalomand
tööstusrevolutsiooni ajastul,
siis oleks võimalik saada oma andmete ainuvaldajaks
nii juriidilises kui ka materiaalses mõttes
ja nendega kaubelda.
Inimestele tuleks siis maksta peale selle eest, et nad kasutavad Facebooki.
Nii et ütlemine "olen oma keha peremees" poleks siis enam sõnakõlks.
See oleks tätoveering, mida me kõik peaksime kandma.
Praegune uus põlvkond
peab nende probleemidega tegelema.
Transhumanismi aeg on käes,
bioeetika komisjonid on praeguseks juba eilne päev.
Et igaüks saaks valida enda jaoks elus olulised väärtused
siin keerulises maailmas,
peame esmalt saama oma keha omanikuks.
Aitäh!
(Aplaus)